341 



äro (se iHiigdprofilen a Fol. 15) uli nordösha stos- 

 sen Mullers öfre och Nedre orter siinit Sandels orl 

 och i den sy(Jveslia den s. k. Nyckelorten. Denne 

 sednare är visserligen indrifven en sträcka aföF- 

 ver 2() famnar under Långgiiifvans gamla botten, 

 och derigenom en säker öfvertygelse vunnen om 

 uthålligheten älven pa detta djup och i denna 

 rigtning af en god och välartad malmfyndighet, 

 men mer än önskligt haile dock varit, om, i och 

 lör fältets närmare undersökande, deiuia orUhif- 

 iiing hade än ytterligare blifvit fortsatt till ge- 

 nomslag med Nyköpingsgrufvan eller älminstone 

 till mötes med den mellan Lang- och Nyköpings- 

 grufvorna framstrykande granitgängen, så att en 

 säker uj:)plysning derigenom hade kunnat erhål- 

 las om rätta läget och ställningen äfven på dju- 

 pet af denna afskärande klyft. 



Såsom nyss förut blifvit nämnd t, qvarlem- 

 nades en icke så obetydlig malmfyndighet allt 

 ifrån några 40 famnars afvägning och fortfarande 

 nedåt uti grufvans hängande vägg. För att emel- 

 lertid onödigtvis icke eftersätta mera malm, än 

 för grufvebyggnadens bestånd för framtiden var 

 oundgiingligen nödvändigt, indrefvos i detta malm- 

 skal fyra särskildta inkupningar, hvilka sedermera 

 afsänktes samtidigt med den öfriga grufvebotten. 

 På detta sätt tillskapades nu tre stycken på kort 

 afständ från hvarandra stående malmpelare, Fol. 

 8 — 11, hvilka med skäl ansågos böra lemna allt 

 det stöd åt grufveväggen, som var behölligt, så 

 mycket mera som grufvans hela byggnad för öf- 

 rigt var så fast och säker, att allt hopp om ett 

 uthålligt bestånd för framtiden syntes vara för 

 handen. Men under grufvans fortsatta afsänkande 

 inträffade dock omsider år 1844 en händelse, som 

 till sina följder snart nog visade sig utöfva det 

 mest olycksbringande inflytande på grufvans fram- 



