343 



och blefvo liäugiuide, utan annat stöd, än livad 

 deras eget inre sammanhang och fasthet kunde 

 niedgifva. Det dröjde derföre heller icke länge, 

 förr än flera mindre stalp timade från väggarne, 

 h vilket i förening med de icke obetydliga sätt- 

 ningar, som här och der dessutom redan visade 

 sig, uppväckte allvarsamma farhågor för grufvans 

 framtida bestånd. Af dessa förenade orsaker fat- 

 tades derföre år 1848 det beslutet, att tillsvidare 

 öfvergifva allt arbete i denna fordom så säkra 

 och malmgifvande grufva, och att i stället söka 

 genom de från äldre tider ödeliggande Spens-, 

 Ribbings- och Östra Brottgrufvornas upptagande 

 bereda sig en möjlig ersättning för den förlust 

 man här varit tvungen att vidkännas. 



Östra BrottgrutVaii, som först påbörjades år 

 1696, men 1716 åter öfvergafs på 18 famnars 

 djup, blef år 1851 ånyo upptagen och belagd med 

 arbete. Byggd på en särskild malmparallel vid 

 sydöstra sidan om Finngrufvan och derifrån åt- 

 skiljd genom en tjock mellanbalk af ofyndig horn- 

 blendeskiffer, se Fol. 1 — 4, har denna grufva 

 ännu endast hunnit ett djup af något öfver 20 

 famnar. Malmen har alltid varit af mindre rik 

 och godartad beskaffenhet, än i flertalet af fäl- 

 tets öfriga grufvor. Ofta genomdragen med rän- 

 der af kortstrål igt hornblende, träffas den äfven 

 stundom uppfylld med större och mindre kört- 

 lar af blyglans, koppar- och arsenikkis, i sällskap 

 med qvarz eller hornblende. Hela nordvestra 

 hälften af nuvarande grufvebotten innehåller blod- 

 stensmalm, hvaremot den sj^döstra hälften består 

 af svartmalm, och hvilka båda malmarter direkte 

 gränsa intill h varandra, utan någon mellanlig- 

 gande bergart. Malmlagret slupar som vanligt 



