349 



säkerligen till 150 fots höjd öfver Mälarens vat- 

 tenyta, och .sänker sig först småningom åter emot 

 Hjelmarens bassin. 



Att likväl dessa dalsänkningar hafva för 

 åsarnes bildning någon särdeles betydelse, är ganska 

 visst, äfvensom att landets konfiguration i allmän- 

 het inverkat på de former, hvarmed åsarne fram- 

 träda. Vi se t. ex. att på slätterna åsarne bilda 

 sammanhängande kammar, då deremot vid om- 

 gifvande större bergklackar och vid större vat- 

 tenbassiner deras kammar blifva afbrutna och 

 sönderdelade i kullar och mindre åssträckor. 



Såsom bekant bilda dessa åsar icke en enda 

 sammanhängande sträckning, utan framställa sig 

 än såsom en hvassrjggig ås med brant sluttande 

 sidor, än såsom afbrutna kullar och atJånga 

 bankar ställde i mer eller mindre tydliga rader, 

 än utbreder sig åsen till stora sandfält med lång- 

 samt sluttande sidor, än är den ena sidan lång- 

 slutt och den andra tvärbrantare, än ligger den 

 endast såsom mer eller mindre mäktiga bäddar 

 utmed en bergklack eller öfvertäckande densam- 

 ma, än delar den sig i två eller tre paralella 

 ryggar o. s. v. *). Ofta är dess sträckning för 

 något mindre stycke afbruten, men den höjer 

 sig snart åter till sin förra beskaffenhet. — I 

 allmänhet synas likväl sandåsarne, så vidt det kan 

 ske, undvika de fasta berghällarne, utan ligga i 



*) Efter bekantskapen med Professor SefströMS afhand- 

 ling i Wet. Ak. Handl. 1836, v^Om Rullstens floden^), 

 leddes jag till tanken att anse våra samtlige Diluvial- 

 lager analogt bildade med snödrifvorne efter ett urväder, 

 och försökte derföre (1842 och följ.) att genom en karta 

 öfver Köpingstrakten utforska detta; dervid erhöllos 

 likväl andra resultater, men hvilka dock hade denna 

 undersökning till följd, äfvensom flere dylika i andra 

 trakter af vårt land. 



