357 

 I. Rullstens-lagret. 



(m å Prof. I, II, III) 



Redan förut har angifvits, att detta lager ut- 

 gör det understa och den hufvudsakligaste delen 

 af åsen, och det synes, att de öfrige lagren städse 

 äro af obet3'^dlig mäktighet, jemförde med rullstens- 

 aflägringen. Vexlingen i lagrens mäktighet är 

 dock mycket föränderlig, och om på ena stället 

 rullstenslagret är af betydliga dimensioner, kun- 

 na sand- och gruslagren än alldeles fattas, än 

 vara betydligt mäktiga, ehuru de ingenstädes 

 kunna täfla med rullstenslagrets dimensioner. 



Rullstenslagret bildar vidare icke allenast 

 åsens kärna eller hufvudstomme, utan samma 

 lager träffas äfven högst uppe å Gallbergens sidor, 

 eller utmed de bergkammar, som omgifva flod- 

 dalen i hvilken åsen framstryker. Detta hän- 

 visar, att de vattenströmmar, som aOagrade rull- 

 stenen, hafva öfvertäckt äfven bergåsarne. Men 

 de yngre sand- och gruslagren träffas mera sällan 

 utmed dessa bergåsar, utan dessa synas af egen- 

 domliga anledningar företrädesvis hafva samlat 

 sig till och utmed åsarne. Ett nära likartadt 

 aflagringssätt tillkommer dock båda dessa afdel- 

 ningar, ehuru intensiteten af de krafter, som af- 

 lagrat rullstenen, synes varit vida betydligare än 

 då sanden och gruset sednare aflägrades. 



De lager af rullsten, som träffas närmast 

 fasta berghällen å Gallbergen (nära intill staden) 

 äro blott undersökte till några få (2 — 3) fot, 

 men tillhöra, så vidt skönjas kan, af deruti in- 

 neslutne bergarter, samma lagerföljd, som rull- 

 stenslagret i åsen. Att döma af detta förhållande, 

 som jag återfunnit så väl i Upland , Östergöthland, 



