358 



Södermaiilaiicl m. fl. st. — att iiemligeii större 

 eller mindre rullstens-partier träffas närmast in- 

 till de fasta bergsidornes yta, — torde rullstens- 

 massans aflagring vara liklidig med bergens refflade 

 ytor; man kan likväl icke med bestämdhet sluta 

 härtill, emedan rullstenslager kunnat, likasom 

 krosstens-materialet (hvarom nedan), atiagrats un- 

 der ganska olika perioder. Men flera här för- 

 siggångne företeelser hafva bidragit, att gifva an- 

 ledning till en sådan slutsats. I detta afseende 

 skulle rullstenslagret hvila direkte på urbergens 

 rundade ytor, och framställa sig såsom orsaker 

 till detta fenomen. Men hvarhelst jag kunnat 

 genomgå ett rullstenslager utmed bergpartierne, 

 har det varil nära invid berghöjderne och icke 

 i dälderne, der förhållandet torde vara olika. 

 Observationer i Upland , Södermanland och West- 

 manland hafva dessutom ådagalagt, att i de flesta 

 fall (der likväl inga äldre rullstens-partier på- 

 träffats) en grof och i brottet frisk kross-stens- 

 raassa varit aflagrad närmast intill urbergens i 

 dagen gående hällar. Alla försök att genomgå 

 rullstenslagret nedåt dju[)et, i hopp att derunder 

 träffa antingen de fasta hällarne eller andra bild- 

 Bingar *), hafva hittills misslyckats, men torde 

 vid blifvande jernvägs- eller kanalgräfningar kun- 

 na lyckas. 



Rullstenslagrets mäJctighet uti åsen varierar, 

 att döma efter öfre ytans konturer, ganska m^xket; 

 än har lagret blifvit uppmätt till 30 å 32 fot, 



') Sedan detta skrefs jr(I853) har jag likväl utlj En- 

 köpings-åsen träffat en aflagring af en »skifferlera med 

 Fucus, etc», hvilken är vida äldre än hvarfviga leran, 

 men äfven denna aflagring hvilade på mäktiga rullstens- 

 bäddar. Il vilkas liggande jag lika litet här som annor- 

 städes kunde utröna. 



