363 



den äro dock nog karakteristiska, att man utan 

 fara för misstag skall kunna hänföra dem till 

 vissa moderklyfter. En mängd slutsatser kunna 

 framställas angående dessa stenars bildningssält, ut- 

 gångspunkterne för rörelsen som transporterat 

 dem, och vägen som rullstensmassan passerat 

 innan den kommit till hvila. Hvar och en af 

 Westmanlands och Uplands rullstensåsar inne- 

 sluta, efter hvad jag funnit, ganska olika bergarter, 

 särdeles hvad proportionerne emellan de sär- 

 skilta arterne beträffar. Så t. ex. anträffas porfyr- 

 arter ganska sparsamt i Upsalaåsen, då de der- 

 emot äro mycket allmänna uti Köpingsåsen, men 

 mindre talrika i iisen vid Vendle och Kohlbäcks 

 gästgifvaregårdar. Egendomlig för Vendle-åsen 

 är en hvit granit med granaterj utmärkande för 

 Skalleråsen i V. Fernebo socken i N. Westman- 

 land är en hvit, qvarzrik glimmerskiffer o. s. v. 

 Så länge likväl en noggrann geognostisk karta öfver 

 urbergens lägen och vexlingar brister i vårt land, 

 är det icke möjligt att rätt hänföra ens största 

 mängden af ruUstenarne till deras moderklyfter. 

 Det är endast få af de här befmtlige bergarterna, 

 hvilka jag varit i tillfälle lära känna i fast klyft. 

 Men det är för ingen del biist på sådana karak- 

 teristiska bergarter, hvilka lätt kunde hänföras, 

 om moderklyfterne vore bekanta, t. ex. några 

 syenit-, hyperit-, diorit- och curitarter, granit- och 

 gneissarter m. II. h vilkas hänförande jag måst för- 

 bigå, emedan deras moderklyfter äro obekanta. 



Den method jag användt för att utreda rull- 

 stensbergarternas qvalitet och qvantitet i de olika 

 åsarne och de olika lagren, har i korthet varit, 

 att ur en större hop eller massa afstänga en viss 

 mängd, sortera dem i vissa grupper, och vidare 

 öfverräkna och anteckna hvarje särskild grupp. 



