389 



tydlig, jeniii ocli på sina ställcMi flere fot mäglig 

 bfiddj ämiu högre uppåt är färgen ljusare grå 

 (i torkadt tillstånd hvitgrå) med i; öfversta skik- 

 terua sandig beskaffeidiet. Detta sednare lerlager 

 afsöndrar sig af vinterfrost och vid torkning i 

 luften i stora lärningar, då dereniot de undre 

 lagren sönderfalla i finare, en karakter, som Öf- 

 ver allt, der dessa lerlager i mellersta Sverige 

 uppträda, behåller sig konstant. De i profderne 

 angifne gränser mellan dessa lager kunna der- 

 före blott med aktgifvande på färgen och afsönd- 

 ringssättet bestämmas; deras öfvergångar i h var- 

 andra äro så omärkliga, att de blott med svåiig- 

 het kunna angifvas. Uti profilen II tyckes såväl 

 den rödbruna leran, som den mörkgråa, alldeles 

 fela, hvarföre några afdelningar dera icke blif- 

 vit utmärkte. 



1. Rödbran lera. 



[g på Prof. I och IIIj 



Utgör, då den förekommer, alltid det un- 

 dersta lagret af lerbädden och upptiäder mest 

 såsom bottenskikt till nästfoljande lera; men den 

 förekommer äfven, t. ex. vid 7, Ä, L och M på 

 prof. I, såsom ett särskilt skikt inlagradt uti 

 den gula sanden, utvisande att denna aiiagring 

 varit samtidig med denna sand. Vid A och C 

 i samma profil är denna lera, såsom förut är 

 nämndt, afsöndrad i bollar *) af en eller par knjt- 



*) Man kan äfven tänka att block, som nedrullat frän åsens 

 högre delar, orsakat dessa ler-kongloinerater, men sedan 

 jag sednare lärt känna deita plienomen äfven i andra 

 trakter (i Södermanland), anser jag mig icke härstädes 

 böra uppehålla mig der\id, utan endast anföra det fak- 

 tiska. 



