398 



förmultnaiule rötter och rottrådar gifva ytterligare 

 bevis; men den vida största delen, nemligen 

 den mylla, som förefinnes inblandad i sanden, 

 kan icke ensamt härleda sig derifrån. Då äfven- 

 ledes understundom från mylla fria, tunna sand- 

 skikter åtskilja vissa delar af det myllförande 

 lagret, kan icke uppkomsten deraf tillskrifvas 

 ofvanifrån nedträngande växtåterstoder. Sanno- 

 likare torde vara, att detta lager bildats deri- 

 genom, att, från de högsta delarne af åsen, med 

 lafvar och mossor beklädda rullstenar nedrasat 

 utför åsens sidor, men h vårföre då å åsens högsta 

 del, vid X, lagret kunnat bilda sig till 4 fots 

 mägtighet är litet svårare att utgrunda. Möjligen 

 torde tillkomsten härleda sig från menskliga kul- 

 turen i äldre tidehvarf*) och i så fall borde, 

 hol , redskap, bränd lera, metaller eller dylikt före- 

 finnas deruti, hvilket jag ej varit i stånd att 

 upptäcka. 



De i lagret befintlige rullstenarne äro till det 

 närmaste enahanda med dem i det äldre lagret, 

 och hafva samma karakterer af tillruiuJning; men 

 någon noggrannare anteckning öfver dessa stenar 

 gjordes icke, äfvensom om möjligen inblandnin- 

 gar af annat stenmaterial tillkommit. 



Att likväl dessa lager uppkommit först efter 

 sedan åsen blifvit torr anser jag alltför troligt, 

 dels emedan alla tecken till leraktiga eller gyttje- 

 artade bildningar saknas deri, dels emedan intet 



*) Skäl som tala för en sådan uppkomst äro: traditionen 

 att Köpings stad i äldsta tider skulle varit utsträckt 

 öfver denna ås ända till den ^ mil N. V. från staden be- 

 lägne Malma kyrka (se »Hallmans beskrifning öfver 

 Köpings stad»), samt att den på några hundra alnar från 

 detta ställe belägne sandkullen Ströbohög (se R. Dybäck 

 tidskriften Runa) skulle vara en ättekulle. Nogare un- 

 dersökningar tarfvas för att utreda detta. 



