401 



biiddar, omsväiiimade af en med föregående tro- 

 ligen identisk sandmassa. 



Af de bergarter, som utgöra bufvudmassan 

 af dessa kross-stensbäddar, synes, att de icke, åt- 

 minstone till större delen, härleda sig långt ifrån. 

 Många af de större blocken synas likväl varit 

 förda längre vägar, men detta är endast ett min- 

 dre antal, och de bära då merendels vittnesbörd 

 (genom tillrundning), att de härstamma från an- 

 nat häll än deras grannar. 



Att dessa block och kross-stenar blifvit lös- 

 ryckta efter berghällarnas tillrundning, visa mån- 

 ga sådane flyttblock, hvilka ännu träffas med ena 

 sidan tillrundad och försedd med s. k. flodfåror. 



Dessa slags bildningar tyckas företrädesvis 

 hafva aflagrat sig utmed bergsidorne och flod- 

 dalarnes kanter, och blott till mindre antal (och 

 mägtighet) eller undantagsvis på sandåsarne, såsom 

 t. ex. de här i åsen omförmälde partierna. Men 

 att vattenmassan ännu höjde sig öfver eller i 

 jemnhöjd med mellersta Sveriges högre bergkam- 

 mar synes deraf, att dessa merendels äro öfver- 

 lastade med dessa slags bildningar. 



Efter dessa bildningars närvarande utseende 

 torde ingen annan sannolikare förmodan fram- 

 kastas, än att de blifvit aflagrade med tillhjelp 

 af stora isflottor, drifis eller isberg. Endast ge- 

 nom en dylik transport kan man förklara möj- 

 ligheten, att det finaste stoftartade stenpulfret 

 qvarstannat uti dessa aflagringar, såsom oftast är 

 fallet, äfvensom den oregelbundenhet hvarmed de 

 äro aflagrade, stenblockens egendomliga lägen, o. s v. 



4. Vid slutet af gala sandens period började 

 nu leror afsättas och dessa synas på andra ställen, 

 t. ex. vid Upsala, till en del samtidiga med ruUstens- 

 E. r. Äkad. Handl. 1854. ^6 



