452 



De i samma rad stående värdena äro de som, 

 multiplicerade med de derunder satte bitalen, be- 

 gagnas till integralets motsvarande differens. På 

 sednare sättet fås integralfunktionens alla värden. 

 Varierar man nemligen B), så fås 



hvarför, om man på förhand beräknat Fx och 

 Fx+e, man medelst B) och B') erhåller Fx+'2e = 

 = Fx + AFx och Fx+3e = Fx+e + AFx+e, Fx+ie = 



s s 



= Fx + 2e + AFx+'2e etc. och sålunda tabellen full- 



e 



ständigt uträknad, då deremot formeln A) endast 



ger Fx + 2e = Fx + AFx och icke Fx + Se, emedan 



AFx + e icke genom den erhålles, utan att man 

 e 



tillika beräknat ^g, (p, etc. och deras differenser 

 A^^g. Nekas kan emellertid icke att formeln A) 



£ 



deruti har företräde, att man slipper dessas be- 

 räkning, när man vill åtnöjas med h vartannat af 

 integralets värde. Begagnar man derför formeln 

 A), så måste man genom interpoleinng söka Fx+e, 

 hvilket väl på vanligt sätt kan ske, men heldre 

 verkställes på ett något föränd radt. Man kan nem- 

 ligen sätta 2 Fx+e = Fx+2e + Fx + a A\Fx + Fx—2e) + 



+ bA\Fx -2e + Fx-ie)+ Ty denna formel 



blir, om man gör Fx = /B'^'', 



2{i'^ = (Q'-^^^^ p'-' + a A^(/3'-^+ [i''^') + eller 



£ 



