()1 



lärbok ytlrar likväl Berzeuus, sid 1208, följan- 

 de: "Die angewandte Melhode zur BesLimmiing 

 des Atornengewichts ist weit da von entfernt zu- 

 vei lässig zu sein, und die gefundene Zahl ist 

 viel fehlerliafter, als die auf dieselbe Weise be- 

 slinite AtomengewicbtszabI des Chroms. Das Alo- 

 mengewicht des Molybdeiis erfordett also neiie, 

 auf anderen Wegen vorgenomniene Veisucbe. Es 

 ist wahrcbeinlich dass sicli die Moljbdensäiire 

 diiich WasserstofFgas reduciren lässt, und dann 

 wird die Atomzabl einigerniassen genau zu er- 

 halten sein, zumal wen man die Säure nach der 

 Abwägung, um ihre Verflucbtigung zu verhindern, 

 sich mit Ammoniakgas sättigen lässt, dann das 

 Ammoniaksalz durch Erhitzung zerselzt und das 

 zuruckbleibende nicht fliichtige Oxyd i Wasser- 

 stoffgas gliilit". 



Eburuväl Berzelius sjelf icke lägger slor vigt 

 på sin bestämmelse af molybdens atomvigt, hvil- 

 ken älven grundade sig på blott ett enda försök, 

 så måste man dock förvåna sig, att han kommit 

 till talet 596.101, som ganska litet skiljer sig ifrån 

 det af oss funna. Då Berzelius sjelf påpekar mo- 

 lybdensyrans reduction, var det ganska naturligt 

 alt vi först företogo oss alt försöka den, h vårföre 

 vi äfven börja med att redogöra för förhållandet 

 dervid. 



Molybdensyrans förhållande till väteas. 



Försöket I. Molybdensjran upphettades uti 

 ett reduclionsrör i en ström af torr almosferisk 

 luft, dels för att derigenom bortjaga all fugtig- 

 het, dels äfven för att derigenom förvissa oss om att 

 all molybden var oxiderad till molybdensyra. Här- 

 vid anmärkte vi att molybdensyran är högst obe- 

 tydligt hygroscopisk. 



