156 - 



ductionsströramars existens af utmärkte naturfor- 

 skare betviflad '^) och först genom Jacobis *) och 

 i synnerhet genom Döves ^) snillrika undersöknin- 

 gar bevisad. Ehuru snart ett och ett halfl de- 

 cennium förflutit, sedan Faraday's upptäckt blef 

 känd, har ännu ingen, så vidt mig är bekant, 

 företagit sig att uppmäta meranämnde inductions- 

 strömraar. Öfvertygad att kännedom om dessa 

 fenomeners qvantitativa förhållanden skulle vara 

 af intresse, har jag deröf ver anställt några under- 

 sökningar och får härmed äran att för Kongl. 

 Vetenskaps-Akademien framlägga resultaterna deraf. 



Emedan hufvudströmmen och den genom 

 densamma inducerade liktid igt genomgå samme 

 ledare, består den hufvudsakliga svårigheten vid 

 dessa observationer uti att kunna skilja de två 

 strömmarne ifrån h varandra eller att på något 

 sätt annullera den förstnämndes verkan vid upp- 

 mätandet af den sednare. Dessutom då ifrågava- 

 rande induclionsströmmar, i synnerhet de, som 

 endast uppkomma genom den galvaniska ström- 

 mens inverkan på sig sjelf, äro små och deiföre 

 lätt utsatta för störande inverkan af andra kraf- 

 ter, är det naturligtvis nödvändigt, om de er- 

 hållna talen skola kunna göra anspråk på någon 

 noggranhet, att alla de omständigheter, hvilkas 

 störande inverkan icke med säkerhet kan bestäm- 

 mas, med sorgfällighet aflägsnas. Dessa svårighe- 

 ter hoppas jag till större delen hafva öfvervunnit 

 genom följande förfarande. 



') Repertoriiim der Physik, B. 45. 

 ') PoGG. Ann. , B. 45. 

 ') Ibid, B. 5(i. 



