159 



nålen upphäfves, förstärka i secinare fallet de tvä 

 lagerns inverkan hvarandra. Följden deraf blir, 

 att magnetnålen måste göra ett utslag, hvarur 

 den inducerade strömmens intensitet kan finnas. 

 Blifver kedjan vid q sluten, så äger samma för- 

 hållande rum som vid dess öppnande, med un- 

 dantag, att den vid d inducerade strömmen de- 

 lar sig vid 6 och c, så att en del deraf genomgår 

 ledningen cah. Af Ohms lag följer dock, att den 

 vid d inducerade strömmens inverkan på magnet- 

 nålen blifver oförändrad densamma, en del deraf 

 må genomgå ledningen cah eller icke; eller med 

 andra ord, det är likgiltigt för stiömmens inver- 

 kan på magnetnålen, om ledningsmotståndet i ca6 

 är noll eller oändligt. Detta var en nödvändig- 

 het för metodens piaktiska användbarhet, emedan 

 man väl svårligen skulle kunna grunda uppmä- 

 tandet af så små krafter, som den vid slutandet 

 af en vanlig galvanisk ström uppkommande in- 

 ductionsströmmen, på så osäkra mätningar, som 

 de af det föränderliga ledningsmotståndet i en 

 vätska. Kallar man nemligen ledningsmotståndet 

 i cenmlpgh för r, motståndet i cfplmnhb för 7'^ och 

 motståndet i cn6 för /?; den vid stapelns öppnande 

 vid d uppkommande elektromotoriska kraften K 

 och den vid dess slutande uppkommande K^ ; den 

 vid öppnandet uppkommande strömmens inver- 

 kan på magnetnålen A och inverkan af den vid 

 slutandet uppkommande E^ så har man 



A=B^ (1) 



och 



yO\ + R)+riR ' ^ ^ 



hvarest /ti och X äro tvenne qvantiteter, afhvilka 

 den förre är proportionell med den genom led- 



