1(14 



(den ungefärliga tiden for tva på h varandra föl- 

 jande observationer) på detta sätt tre skaldelar af- 

 lägsnad från sitt sanna jemnvigtsläge. Ehuruväl 

 detta icke kan hafva något betydligare inflytande 

 på magnetnålens rörelse, så är det dock nyttigt 

 att särskilt taga detsamma i öfvervägande. 



Emedan de två hufvudströmmarne icke full- 

 komligt upphäfva hvarandra, så är j^Lr^ icke mer 

 lika stort med \i\ och deraf skulle följa, att eqva- 

 tionerne (3) och (4) icke äga rum, och att såle- 

 des de två inductionsslrömmarne icke mer äro 

 omedelbart med hvarandra comparabla. Sätter 

 man nu ixr^ = \[rV8) och eliminerar fx ur eqva- 

 tionerne (1) och (2); så erhåller man 



A = — + 



rAr^-rx) 



E=^+ ^^'^ 



<-^^) 



Rr 



^' 



Det var oftast tillräckligt att infoga eller ute- 

 iemna några tum af nysilfvertråden i rheostaten 

 för att återföra nålen Lill sitt rätta jem vigtsläge. 

 ^ är således en obetydlig qvantitet i jemförelse 

 med r och r^ , hvaraf följer, att man kan negli- 

 gera de två sista termerna i de förestående eqva- 

 tionerne och derigenom återkomma ii 1 1 (3) och 

 (4). Emedan det var särdeles lätt att experi- 

 mentellt undersöka dessa slulföljder af Ohms lag, 

 blefvo följande försök anställda. I ledningen vid 

 d blef en magnetinductor *) infogad, bestående af 

 en trådrulle, i hvilken en rund käpp af träd 



Denna indtictor hade af Weber för ett annat ända- 

 mål fornt hlifvit ccmstrnerad. 



