165 



kunde föras upp och ned i vcilikal led, 1 käp- 

 pens båda ändar voro två magneter inborrade, 

 med de fiendtliga polerna vända åt h varandra. 

 Käppen kunde föras så långt uppåt och nedåt, 

 att den imUi liggande magntten stannade midt 

 uti trådrullen. Med tillhjelp af en häfstång och 

 en tramp sattes käppen med de två magneterne 

 i rörelse. Härigenom hade man således en elec- 

 tromolor af konstant kraft, och man behötde blolt 

 observeia magnetnålens utshig för de båda fallen, 

 då stapeln a var i ledningen innesluten eller ute- 

 lemnad. Befunnos de båda utslagen vara lika, 

 så var tydhgt, att ledningen cah var utan infly- 

 tande. Med tillhjelp af stapeln a alpassades r och 

 1\ så, att de Ivå hufvudströmmarne antingen full- 

 kondigt upphäfde hvarandra ellei* förorsakade ett 

 större eller mindre utslag. Derpå blef stapeln 

 aflöst och i stället för ledningen cah antingen en 

 tjock, en half fot lång, koppartråd eller en tråd- 

 rulle emellan c och 6 infogad. Stapeln a kunde som 

 ledning icke begagnas, emedan den derifrån kom- 

 mande, genom magnetinduclorn gående, strömmen 

 skulle halva förändrat magnetismen hos de indu- 

 cerade maoneterne och deriuenom åstadkommit en 

 förändring i deras electromotoriska kraft. Det var 

 ock naturligtvis likgiltigt, hvaraf ledningen bestod» 



Kedjan öppen, /mr^^l.r. 

 Magnetnålens 



Jemn vigtsläge 5 10,0 510,0 510,0 509,6 509,6 

 Utslag . . *: 625,0 395,3 624,9 394,9 624,8 



415,0 iT4,7 114,9 114,9 115,2= 1 1 4,90. 



