179 



sluten, och etter någon stunds förlopp följde N:o 

 9. Dessa omständigheter läto redan förmoda, att 

 den observerade skilhiaden emellan de två induc- 

 tionsströramarne härrörde frän en genom polari- 

 sation i sjelfva stapeln förorsakad förminskning i 

 den inducerade strömstyrkan. Äger verkligen en 

 polarisalion i sjelfva stapeln rum, aå är det tyd- 

 ligt, emedan denna icke ögonblickligt kan utveckla 

 sig och småningom försvinner, sedan kedjan blif- 

 vit öppnad, alt strömstyrkan vid kedjans slutande 

 måste vara större än vid dess öppnande och att 

 skillnaden, åtminstone till en viss gräns, måste 

 växa med titlen, under h vilken kedjan varit öpp- 

 nad och shiten. Samma förhållande måste ock 

 äga rum med de inducerade strömmarne, emedan 

 desse, såsom de föregående försöken visa, växa 

 och aftaga med den inducerande strömmen. Om 

 således denna tid vid observationerne förkortas, 

 så måste ock skillnaden emellan inductionsström- 

 marne, såvida densamma härrörer fiån polarisa- 

 tion i stapeln, blilva mindre. Då, för att under- 

 söka delta, det observationssätt, som vid de före- 

 gående försöken blifvit begagnadt, icke kunde 

 användas, emedan kedjan efter hvarje observation 

 så länge måste föiblifva öppen eller sluten, till 

 dess nålen kom i hvila, h vartill vanligen åtgick 

 ungefär en minut, så nyttjades en dylik metod, 

 som för bestämmandet af dämningen. Genom 

 kedjans öppnande och slutande blef magnetnålen 

 satt i rörelse och hvarannan gång, som nålen å!er- 

 kom till en bestämd punkt i granskapet af sitt 

 jemn vigtsläge, blef hon genom kedjans öppnande 

 eller slutande tillbakakastad. Summan af den 

 hastighet , som nålen innehade vid återkastandet 

 och som genom detsamma blef upphäfven, och 

 den hastighet hon dervid erhöll i motsatt rikt- 

 ning, var ett mall på induclionssliömmen. Nålen 



