197 



bortrycktes från cJen lärda verlden. Föredragen 

 voro enformigt riktade, om man så vill, men Ii f- 

 vade af eii ren anda: ett kapitel i Bibeln alla 

 morgnar och en af Sturms Betraktelser öfver natu- 

 ren på eftermiddagarna, då en utvandring åt fäl- 

 ten och lärorika samtal bekräftade det förelästa. 

 Belåten med Pai.mbergs Örtekrans i hand lärde 

 Berzelius sålunda först att älska blommorna, så- 

 som växtlifvets härligaste uttryck af skapelsen, 

 för att en gång tränga till dess rot och söka va- 

 relsernas ursprung. Denna religiösa känsla, som 

 beundran af tingens daning och ordning ingifver, 

 och som den djupa forskningen underhåller, följde 

 Berzelius lifvet igenom på hans upptäcktsbana; i 

 ljusets polaritet, i värmets ladiering, atomernas val- 

 frändskap, elektromagnetiska kraften, ända till jord- 

 lifvets härliga uppenbarelser i organiska väsenden. 

 Tillika med dessa uppmuntrande stunder, fick 

 likväl Berzelius äfven ulhäida pröfningens, isyn- 

 nerhet sedan han lemnade Ekmarcrs hus och an- 

 förtroddes åt liknöjda s. k. slägtingar. Af den 

 syskonkrets, i hviiken han nu måste vistas, blef 

 han alllid tillbakasatt, nästan som ett nådehjon 

 behandlad, då räntan af hans ärfda kapital, stort 

 200 R:dr, och af ^-del i Väfversunda Sörgård, 

 skulle gälda hans undeihåll med kläder och föda. 

 Han fick på ett grymt sätt känna detta beroende, 

 och skrifver sjelf deiom de sorgliga bittra orden: 

 "Min belägenhet under dessa år lemnade ett så 

 "lifligt intryck, att jag aldrig kunnat dela andras 

 "glädje vid tanken på barndomen". Hvar och en som 

 njuter sina skönaste minnen från barndomens äng- 

 der, minnen som lefva och lifva, sedan mången 

 lyckans gåfva förbleknat, skall af smärJsam med- 

 känsla förslå hvad Bfrzelihs lidil. Han undan- 

 tager dock från dessa lillbakastölande vårdare sä 



