198 



väl den nämda morbrodern, Sjösteen, som en in- 

 formator, Haglund, (sedan kallad Hagert), afhvil- 

 ken Berzelius undervisades, Lill dess han kunde 

 intagas på Linköpings Gymnasium, 1793. Här 

 begynna några för en yngling mindre vanliga 

 missöden, hvilka han dock till en del beredde 

 sig sjelf genom för dristiga utflygler. Till en 

 början bekänner Berzelhis, att han försummade 

 den trägnare läsningen och derigenom erforderlig 

 grundlighet, genom det försprång han redan hade 

 och ytterligare uttog framför kamrater, dem han, 

 utan särdeles flit, ändå var öfverlägsen. Denna 

 sjelftagna hvila från eget studium fortvarade i tre 

 år, eller hela genomgången af Gymnasii första 

 auditorium, då han, dels för att skilja sig från 

 sina slägtkamraters ovänlighet, dels ock, efter 

 detta vågade beslut, af trängande behof till up- 

 pehälle, måste söka och förhjelptes till en lägen- 

 het, att, med undervisning åt andra, ernå det 

 sednare. Han emottog då en sådan befattning 

 hos en hemmansegare, Borre, nära Norrköping. 

 Men hans disciplar, som voro äldre än informa- 

 torn, voro tillika deras fars drängar, ocU kallades 

 ofta till jordbruket, så att Berzelius med dem 

 icke hade annat att uträtta, än lära dem skrifva. 

 Han rådde således otvunget om sin tid, och be- 

 gagnade den till någon sjelföfning i latinska språ- 

 ket, mellan de stunder han fick deltaga i göro- 

 målen på åker och äi\o, eller hugga ved för köket, 

 till dess vintern hemsökte äfven hans oeldade 

 rum, och husets der inlagda potatesförråd hotades 

 att frysa, då äfven han fick njuta en sparsam 

 eldning på den skoglösa orten. Ett gästvänligt 

 bemötande och betydligt kroppsligt arbete hade 

 så stärkt hans förut nog klena kroppsbeskaffenhet, 

 att han, med vinst deraf och 4 K:dr af sin lön 



