199 



sainl elt par blåslrumpor — nemligen lör benen, 

 tacksam lemnade 'cien beskedliga Borrens" hus, 

 vinlern 1795. Under uppehållet derstädes och 

 den förflutna sommaren, hade han åter träffat sin 

 fordne älskade informator, Hagert, som nu var 

 SchoUärare i JNorrköping, och hvilken väckte Ber- 

 ZELU smak för insektläran. I brist af egen bok af- 

 skref han Linnés Fauna Suecica, och blef en ströfvan- 

 de entomolog. Detta var andra uppslaget i natu- 

 rens bok för Berzelu kunskapsbegär; ty växtläran 

 hade han redan någorlunda grundligt fått inhemta. 

 Återkommen (ill gymnasium, efter 2 års sorg- 

 fri frånvaro, erinrades han om både eget och släg- 

 tingars beslut, så väl som fädrens vördade före- 

 dömen, att han skulle gå i deras fotspår och bli 

 prest. Men ehuru ytlig att ej säga barnslig den 

 kan anses varit, hade likväl naturens förledande 

 åskådning kommit honom att vackla i detta be- 

 slut. Härtill torde dock hufvudsakligast hafva 

 bidragit, att en Lector i Naturalhislorien blifvit 

 antagen vid gymnasium. Denna man, D:r C. Fr. 

 Hornstedt, soiu nyss gjort en resa till Ostindien 

 och hade för sig minnet af Linnes fordom utsände 

 apostlar, ville äfven söka träda i deras fotspår. 

 Han införde bland den studerande ungdomen en 

 vettgirighet åt detta håll, som förut vid detta 

 läroverk var okänd. Den blef det ock sedermera, 

 och lör natursludium hålles im mera vid detta 

 lika litet som vid öfrige gymnasier, några offent- 

 liga föreläsningar. Men h var och en som på denna 

 tid bevistade lärosätet, har med kärlek förvarat 

 ett värderadt minne af denne lärare, hvars väc- 

 kelse äfven för grunderna i kemi och fysik, lifvat 

 mer än en lärjunge att gå ut i verlden och fort- 

 planta de frön han utsålt. Att Berzet.ius skulle 

 blifva hans skötebarn var, af förutgående honom 



