202 



ätVen med uppoffring af de fordringar han i an- 

 dra stycken skulle motsvara. 



Följden blef, att han, vid aflrädandet från 

 gymnasium till universitetet, erhöll ett något 

 underhaltigt betyg; bland annat uppfördes han 

 sist på listan, som skulle dit insändas, ehuru han 

 haft ett högre rum på sin ordning, och dertill 

 betecknades såsom en "yngling af mindre goda 

 seder och tvetydigt hopp". Hvad sederna beträffar, 

 var detta yttrande till den grad orättvist, att, 

 med undantas: af nåoon försumlighet vid vissa 



Do O 



lektioner, såsom följd af hans ifver för ett annat 

 studium, en sedligare yngling i allt som eljest 

 kan utgöra hans ålders förvillelser, aldrig lemnat 

 ett undervisningsverk. Siaren Lindblom, denne- 

 högst förtjente reformator i Svenska Kyrko- och 

 Skolväsendet, förutsade också vid Berzelit af- 

 skedstagande, att han skulle en dag motsvara 

 större förhoppningar än en vanlig yngling lofvar. 

 Flera år sednare, då Berzelius redan hunnit en 

 europeisk ryktbarhet, sökte hans strängaste do- 

 mare, raoralium Lector Harlingson, ursägta sig 

 dermed, att de motgångar Berzelius vid gymna- 

 sium rönte, egnades honom i välmening, den, 

 att förmå honom lemna naturstudium och tvingas 

 till det presterliga. 



Berzelius sjelf, med en blick framför sig, 

 fann nu, att, efter den riktning hans kunskaps- 

 begär och skaplynne tagit, han borde öfvergifva 

 syftet till prest-embete; men att den vetenskap, 

 som uteslutande sysselsatte hans håg, skulle blifva 

 honom nyttig såsom läkare. Med denna plan för 

 sin framtid afreste han till Upsala hösten 1796. 



Den första, — och man kan väl komma att 

 säga, — den enda välvilja som mötte honom här och 

 han framgent rönte, var d. v. Östgötha Curators, 



