212 



oidiiandf, och höli föreläsningar, men Sparr>ian 

 uppbar lönen i tvenne år, hvarefler Zoologen 

 Conrad Quenset. utnämdes, till Professor, 1805, 

 och Berzelius fick Assessors titel, h vilken icke 

 försatte honom i bättre vilkor. Han emottog der- 

 före FaLLigläkare-LJensleii i Atlolf Fredriks För- 

 samling, med 66 R:dr 32 sk. lön. "Det var litet", 

 skrifver han, ''men med inskränkta behof är litet 

 ofta nog." Och mera umbärande af all slags com- 

 fort, af bordets njutningar, — men icke så all- 

 deles af nöjena, utom dryckeslagens, — och mer 

 oberoende af beqvämlighet, kunde ingen vid hans 

 år vara. Detta välde öl ver vanliga anspråk, ut- 

 pregladt till vanor sedan hans barndom, innebar 

 han med sig genom både ungdoms- och manna- 

 åldern, d. v. s. , hela hans rastlöst arbetssamma 

 lif, ända till dess hans giftermål skänkte honom 

 hvilans behag. Mången dag i den föiflutna ål- 

 dern, var hans middagsmåltid en portion hemtad 

 mat och en boutelj svagdricka, icke sällan med 

 afbrott förtärd bredvid degeln eller relorten, i 

 hans laboratorii-spisel. 



Alla ansökningar till tjenster hade hittills 

 slagit felt, såsom Sekreterare-befattningen i Colle- 

 gium Medicum, likasom längre fiam. Sekreterare- 

 platsen i Vetenskaps-Akademien efter Professor 

 Jöns Svanbergs afgång 1811; om hvilken sednare 

 då misslyckade befordian Berzilius skiifver helt 

 blygsamt, "att då Olof Swartz blef vald, fann 

 jag mig smickrad af att jemLe honom hafva fått 

 några röster." Akademien tilldelade Berzelius i 

 stället en pension af 200 R:dr, hvilken, tillika 

 med 400 R:dr arfvode i Salpeter-kommilten, var 

 ett behöfligt tillägg till Faltig-Medici-lönen. Quen- 

 SELS oför väntade död 1806 hade emedlertid lem- 

 nat ledigt ett rum [)å embelsmannabanan, likasom 



