216 - 



lian utgat" Föreläsningar i Djur-Cliemin , 2 delar, 

 åren 1806 och 1808. Likaledes hade han till 

 ämne för sitt tal vid Praesidii nedläggande uli 

 Vetenskaps- Akademien, 1810, Om Djur-Chemins 

 dittills kända framsteg. 



Analysen i allniänhel sysselsatte på denna 

 tid Europas flesta kemister. Berzelius hade ock 

 länge nog trolt sig finna hjelpkällor för egna forsk- 

 ningar hos åtskilliga andra, såsom R. Rose och 

 BucKHOLZ, då han af Wollastons afhandling öl ver 

 Daltons bedömande af vissa kemiska former, väck- 

 tes till egna nya idéer, alltför vidtomfaltande, att 

 här kunna inrymmas. En ehuru ofullständig an- 

 tydan på ett af de mest franistående dragen af 

 Berzetii förljenster om kemin, torde dock här 

 böra vågas. Medan Berzelius utförde en under- 

 sökning att bestämma ammoniakens syrehalt i 

 sakerna, och i sammanhang dermed granskade 

 flere salter, deri syran utgjordes af svafvelsyra 

 eller den liden kallade saltsyra, upptäckte han, 

 att i alla dessa salter, saltbasis som var förenad 

 med en gifven mängd af någondera syran, alltid 

 innehöll samma vigtqvantitet svre. För alt ut- 

 reda orsaken till detta förhållande, anställdes en 

 noggrann pröfning af en myckenhet kroppars 

 sammansättning, som bekräftade hypothesen: alt 

 då kroppai' förenas i flere proportioner, utgö- 

 ra dessa mullipler af h varandra med 1, 2, 3, 

 4 &c. Berzelils jenjförde nu erhållna resul- 

 tat af 1. ex. analysen på blyts 3:ne föreningar 

 med syre, och fann, att då en viss mängd bly 

 syrsattes, så upptager delta antingen 1 eller 1^, 

 eller 2 vigtdtlar syre, och att samma enkla för- 

 hållande egde rum, då andra kroppar ingingo 

 fölen ingår med h varandra. Från detta ö"onblick 



cl 



egnade han sitt forskande snille och sin verk- 



