239 



arbelsium med dess tillstötande trånga laborato- 

 rium, der Berzelius utfört sina storartade mödor, 

 i del skick han lemnat det; och Akademienskall 

 ej slänga denna helgedom för samtidens och ef- 

 lerkommandes valfärdei'. Allmänheten har ledan 

 mångårigt haft tillträde till det stora och rika 

 naturens tempel, som inneslutas af Riks-Musei 

 murai'. Månget dyrbart minne kan der uppsökas, 

 som vitlnar om både hädangängnes och lelvandes 

 frikostighet. Ofta fordras dock, för att gifva 

 riktning åt sådan välvilja, anseendet och det hö- 

 gre värdet hos en man, som förslår sammanhålla 

 det hela. Och en sådan Man var Berzelius. 



Den mängd vetenskapliga samfund, inom mer 

 än en verldsdel, som gjorde sig en ära af att 

 kalla Berzelius bland sina ledamöter, skall icke 

 glömmas, blott uppskjutas till dess teckningen af 

 hvad som gjort honom förtjent dertill, hunnit ge- 

 nomföras. De inhemska skulle kunna förbigås, 

 emedan Berzelius tillhörde nästan alla, liksom 

 han, i medvetenhet att ej vara oförtjent deraf, 

 stillatigande emottagit dem. Endast vid valet af 

 Svenska Akademien har han i sina egenhändiga an- 

 teckningar, nedskrifvit följande egne åsigter deröf- 

 ver. "Är 1838", säger Berzelius, "gjorde Svenska 

 Akademien mig den äran tillerkänna mig dess stora 

 guldmedalj, för de vetenskapliga skrifter jag på 

 modersmålet författat; och dess Sekreterare till- 

 kännagaf mig tillika, att Akademien ämnade in- 

 välja mig till dess ledamot, i det lediga rummet 

 efter Erke-Biskopen v. Rosenstein. Jag förklarade 

 dock utförligt de grunder, som skulle förhindra 

 mig att antaga den smickrande kallelsen, och af 

 dessa må blott den anföras, att omöjligen kunna 



