243 



föreletlde ock Föga utmärkande, om icke det, 

 att anletsdragen ända in i ålderdomen bibeliöllo 

 sig oförändrade, med frisk hy och ungdomligt 

 fylliga kinder. Härtill bidrog det Ijusbruna håret, 

 som aldrig grånade. De ljusblå ögonen sågo all- 

 tid mildt men afgörande framför sig, och hela 

 ansigtsbildningen visade prägeln af snillets för- 

 stand, inbegripande godhet och fördragsamhet, 

 såsom öfverlägsenhetens vanliga tecken. Mer stor 

 än liten till kroppsväxt, var denna från medel- 

 åldern något tilltagande i omfång eller rättare i 

 fast muskelbyggnad ulan betydlig fetma, så att 

 den omärkligt aftog efter sjukdomar eller för årens 

 härjning. Fylliga händer, med runda korta fing- 

 rar hade, hvad man kallar, en aristokratisk form. 

 Hans väsende var ledigt, obesväradt i h vilken 

 krets han sig befann, lika bland höga och låga; 

 och inom den enskilda förtroligare, visade han 

 nästan alltid ett skämtsamt lynne, aldrig sökt 

 eller tillgjordt, men också icke alllid så fint med 

 öfvervägda ordalag. Blott på hans arbetsstunder, — 

 icke vid skrifbordet, der låt han utan minsta 

 tecken till förtrytsamhet afbryta hvad han för- 

 fattade, liksom han varit säker, att tankarna skulle 

 dröja qvar i den bortlagda pennan; — men vid 

 sysselsättningarna i laboratorium thronade ett all- 

 var på hans panna och kring munnen. Sällan 

 öfverilade han sig, — om icke någon gång vid 

 spelbordet. Han kände sitt värde, och låt ingen 

 förnärma sig. Men detta värde var icke fästadt 

 vid de hyllningar h varmed han öfverhopades, 

 och hvilka han, uppriktigt, ansåg vara offer åt 

 vetenskapens idkare i allmänhet. 1 sina omdömen 

 öfver andra var han stundom sträng och bestraf- 

 fande, i synnerhet mot vänner. Inom vetenska- 

 pernas områden fordradehan oeftergifligt det bevista 



