stora siräckor utbredda i socknens nordveslra del. 

 Deii föria utgöres gemenligen af sand eller lera, 

 som mångfaldigt onivexla med h varandra, dock 

 så att leian hufvudsakligen är den låthmde jord- 

 månen i östra och sanden i vestia delen af sock- 

 nen. En linie, dragen mellan NäfNeqvain och 

 St. Bärskärr bildar en ungefärlig skillnad mellan 

 de båda arterna. Man har med jordborrn på flera 

 ställen genomgått de lösa jordlagien och då fun- 

 nit, att under sandbädden vanligen möler ett 

 mer och mindre mäktigt laoer af lera, som i sin 

 ordning h vilar på en bädd af grof klappersten 

 eller sa kallad öi-, hvaiunder grundberget vidta- 

 ger. I dalarne eller dalsluttningarne ligga ofta 

 en mängd block och geschiebe kringströdda, för 

 det mesta tillhörande sådane bergarter, som fin- 

 nas i trakten anstående, men äfven någongång 

 utvisande en mera aflägsen härkomst. Sålunda 

 träflfar man på några ställen enstaka lösa stenar 

 af en och annan kubikfots mäktighet, bestående 

 af en rödbrun porfjrart, som man tydligen igen- 

 känner vaia hemma i Elfdalen. Likaledes har 

 man funnit flera kubikalnars mäktiga block af 

 rödgul öfvergångs sandslen, alldeles liknande den, 

 som till så stor myckenhet, såsom man vet, fö- 

 rekommer krinostiödd i Roslagen och i Stockholms 

 skärgård. 



Socknens södra strand alllfrån Öslgölhagrän- 

 sen mot halsbandet äi- beklädd med tält vid 

 h varandra liggande höjder, h vilkas brant slut- 

 tande bergsidor dels fortlöpa på ett kort afstand 

 från stranden, dels ofta tvärt nedstupa i vatten- 

 ytan. Dessa höjder innesluta eller omfamna åt- 

 skilliga mer och mindre djupt inskurna vikar, 

 h varifrån vanligen ytterligare en liten däld fort- 

 sätter mot norr med sitt lilla vattendrag på botten. 



