af åtskilliga anilr;) bergarter. Dessy äro koruig 

 kalk, tvenne slags graniter, hornblendesten, trapp 

 m. m. 



Korniga kalken eller s. k. Urkalken förekom- 

 mer såsom mer och mindre mäktiga lager, huf- 

 VLidsak ligen i grå gneissen. De äro ofta af en 

 betydlig utsträckning på längden och följa med. 

 sin riktning strykningen och stnpningen hos den 

 gneiss, i h vilken de iimeslutas. Kalkstenen är än 

 småkornig, än grofkornig spatig koisyrad kalk, 

 som dels är i det närmaste fri frän främmande 

 inblandningar, dels åter i högre eller lägre grad 

 späckad med serpentin korn eller g lim mer- och 

 chloritfjäll, eller genomdragen med smalare fort- 

 löpande ränder eller band af dessa främmande 

 arter, h vi I ka i vissa vaileteter kunna uppgå till 

 öfver femtio procent af stenens vigt. Andra va- 

 rieteter åter, nemligen de serpentinfria, lemna 

 efter behandling med någon utspädd syra icke 

 större vigt olöst än on)kring 2 eller 3 procent. 

 Denna återstod utgöres då af små korn af ljus- 

 grön coccolith och hvit qvarz jemte ett och annat 

 glimmerblad. I somliga lager, såsom t. ex. i det, 

 som ligger OSO om Näfveqvarns kopparhytta, är 

 kalkstenen till den grad indränkt med qvarz, att 

 denne sednare nästan utgör hufvudmassan, och- 

 efter stenens behandling med syra återstår såsom 

 ett pipigt eller cellulöst skelett. Andra åter, så- 

 som kalk lagret vid Pi estgårdshage invid Bra viken, 

 framställa en mån^faldis vexlin? af smalare rän- 



■DO O 



der af än renare, än mera qvarzblandad kalksten 

 med giå gneiss och skapolith. Men för öfiigt in- 

 nehålla alla dessa kalklager inga andra främmande 

 mineralier in växte, än de nyss uppiäknade. Ett 

 undanlag härifiån göra dock de vid Tunahergs 

 kyrka förekommande kalklagren, till hvilkas när- 



