10 



ganska tydligt iakttagas på utldeii mellan Skepps- 

 viken och Näfveqvarnsviken samt i dalen omkring 

 Tunabergs kyrka. Till sådane likartade rubbnin- 

 gar, äfvensom till de olika förhållanden, under 

 hvilka graniten uppträder i sällskap med gneissen 

 och kalken, återkomma vi i det följande vid den 

 mera detaljerade beskrifningen öfver Tunabergska 

 malmfältet. 



Utom denna grofkristalliniska granit före- 

 kommer här äfven en annan varietet, som skiljer 

 sig från den föira genom sin småkorniga textur 

 och genom ett mera sjelfständigt uppträdande i 

 stort. Den innehåller samma beståndsdelar, som 

 den förra, men de främmande inblandningarne af 

 pyrorthit eller turmalin saknas här alldeles. Den 

 har hittills visat sig endast inom den grå gneiss- 

 terrängen, uti södia och mellersta delarne af sock- 

 nen. Men den bildar icke några saramanhänsjande 

 större bergslräckningar, utan uppträder för det 

 mesta endast i spridda större och mindre kupper, 

 som stundom uppnå en höjd af omkiing 200 fot. 

 Dessas relativa läge antyder merendels en grup- 

 pering i räta linier. Granitpartierna vid Skara, 

 Räfstugan, Segerhult, Jutstugan och Näfveqvarns 

 Herrgård ligga sålunda alla på en i det närmaste 

 rät linie, gående i ostnordost. En dylik grupp 

 återfinnes söder om Tomtabäcken, på ömse sidor 

 om Klenby, också utvisande en riktning i öster 

 och vester. Den tredje gruppen har nästan skap- 

 nad af en hästsko och skiljer sig från de båda 

 andra, derigenom att dess höjdei- i det närmaste 

 med hvarandra sammanhänga. Graniten i alla 

 dessa höjder visar, såsom vanligt, en egendomlig 

 förklyflning efter tre nära rätvinkliga directio- 

 ner, h varigenom bergartens benägenhet betingas 

 att sönderfalla i parallelipipediska block och styc- 



