13 



Bergarten, som ;ir inörk till largeu, hård 

 och ganska tung, sa att cle gamla låtit deraf för- 

 ieila sig att anse den for jeinmaJm, ehuru kom- 

 passen på stället icke det ringaste afficieras, klyf- 

 ver sig med mera lätthet i en viss direction, 

 parallel med lagrets sliykning och gneissens skijfF- 

 ring, men äger för öfrigt en ganska stark, fastän 

 oredig, förklyftning. Vissa stycken af densamma 

 inlagda i någon utspädd syra, fräsa dermed öf- 

 vergående och lösningen innehåller sedan kalkjojd. 

 Det är således kolsyrad kalk, som här bildat sig 

 på bekostnad af någon utaf bergartens bestånds- 

 delar. Men derjemte finner man äfven någongång 

 afsöndringsytor beklädda med en tunnare skorpa, 

 bestående af tätt vid hvarandra liggande färglösa 

 eller grönhvita skimrande små korn. Dessa, som 

 visserligen äfven äro en sekundär bildning, inne- 

 hålla likaledes kalkjord, men ingen kolsyra, utan 

 i stället kiseljord, som både för blåsrör och på 

 våta vägen kan iakttagas. Men att äfven en nt- 

 skiljning af ren kiseisyra stundom varit en följd 

 af en sådan bergartens frivilliga sönderdelning, 

 derpå har man ett fastän enstaka förekommande 

 exempel från det i stora Utterviks hage upp- 

 sättande lagret, der bland de gamla varphögarne 

 träffades ett stj^cke af bergarten, innehållande en 

 några linier tjock rand af ren qvarz. 



Om man inlägger ett helt stycke af bergar- 

 ten i koncentrerad saltsyra en eller annan dag, 

 så sväller den ut och sönderfaller, olivinen upp- 

 löses med afskiljande af en (lockigt gelatinös ki- 

 seljord, vätskan färgar sig gulgrön och de jemte 

 olivinen inväxta augit- och gianatpartierna utlösas 

 och falla ned till botten oangripne och med nä- 

 stan oförändrad färg och glans. Behandlar man 

 bergarten på samma sätt med utspädd saltsyra, 



