17 



Äf sLort, sAviil vetenskapligt som ekonomiskt, 

 intresse äio de malmanledningar, <^om inom sock- 

 nen förekomma. Det är anmärkningsvänit, att 

 inom en så lilen areal af endast omkring en qva- 

 dratmil, icke mindre än sex olika melaliföreningar 

 koncentrerat sig, nemligen jern, kobolt , koppar, bly, 

 silfver och zink. Men det äi- dock endast de tre 

 förstnämnde, som äro samlade till sa betydande 

 mängd, att brylningskostnaden någon längre tid 

 lönat sig. Vi skula i det följande under några 

 Ögonblick uppehålla oss vid de förnämsta af dessa 

 olika malmlokaler, men tien n)ärkvärdigasle och 

 förnämsta bland dem alla, det s, k. Tunaber^ska 

 koppar- och kuboltmalmfältet, torde ftntjena att 

 blifva föremål for en mera detaljerad beskritning. 

 Af jerngrufvorne äro följande de förnämsta: 

 Dammgrufvefältet eller som det också fordom kal- 

 lades Lergrufvefället, beläget omkring ^V »lil norr 

 om St. Utterviken. På en längd af några hundra 

 alnar i öster och vesler ligga här en mängd större 

 och mindre grufvor och skärpningar. Af dessa 

 arbetas numera endast den längst i vestcr belägne 

 grufvan, kallad Damm gruf van , under det att de 

 öfriga, bland hvilka Krongrnfvan, Långgrnfvan, 

 Magazinsgrufvan och Vindgiufvan varit de för- 

 nämsta, nu alla ligga öde. Den nu i gång va- 

 rande Dammgrufvan är afsänkt på ett 3 — 4 alnar 

 mäktigt malmlager, hvars strykning, såsom den 

 omgifvande grå gneissens, går i ONO med ungefär 

 15° fallande mot nurr. Södra väggen eller lig- 

 gandel beslår af en mer och mindre serpentin- 

 stänkt kalksten, men den norra eller hängandet af 

 en grön, släppig och skölfull, för känseln något 

 fet, glimmerskifFer, som på stället kallas Sliberg. 

 Norra väggen har fortfarande lill nuvarande djup 



K. y. A. Hancll r84s>. 2 



