18 



bibehållit sin föista stupning, men den södra el- 

 ler kalkväggen började några famnar under dagen 

 att antaga en mera lutande ställning, hvilket små- 

 ningom ökades, s5 att båda väggarne, på nuva- 

 rande djup af 14 famnar, stolte tillsammans och 

 malmfyndigheten således utkilaole och upphörde. 

 Det malmförande lagret har hufvudsakligen bestått 

 af s. k. svartraalm eller magnetisk jernmalm, men 

 derjemte inneslutit ett n)indre några qvarter mak- 

 ligt kalklager, som i ymnighet vaiit genomdränkt 

 med blodstensmalm eller jernglans. Man har ge- 

 nom orlaibete åt vester funnit malm såväl på 

 norra som södra sidan om liggande kalkväggen 

 och det är på denne tillgång, som arbetet ännu 

 fortsattes. Äfven mot öster fortfar samma kalk- 

 vässj och visar sis: der, såsom en famns mäkti» 

 kam, qvarstäende mellan tvenne utbrutne malm- 

 rum. Ännu längre mot öster vid de gamla öde 

 grufvorne synes ändtligen äfven samma kalk på 

 flera ställen i dagen anstående, der den ej genom 

 öfverliggande varphögar är undangönid. Dessa gamla 

 grufvors belägenhet, tillika med iaktlagelserna vid 

 den nu bearbetade Dammgrufvan, göra sannolikt, 

 att här på fältet äro flera parallela malmlager, 

 strykande i ONO, och att dessa, som både mot 

 djupet och åt sidorne vaiit kilformigt afsmalnande, 

 haft utseende af större och mindre linsformiga 

 körtlar, grupperade den ena vid den andra i fort- 

 löpande linier. 



Kärrgrufce jernmalmsfältet , en knapp fjerdings- 

 väg norr om Nyhyltan. Allmänna bergarten är 

 grå gneiss och malmförande körtelformiga lagret, 

 som har sin strykning i O — V är på en sträcka 

 af flera hundra alnar i dagen öppnacit genom flera 

 anbrott, som alla numera ligga öde. Uli den 

 egentligen s. k. Kärrgrufvan, som sjelf för några 



