19 



år sedan iippliörde alt bearbetas, har malmlagret 

 haft en mäktijjhet af mellan 3 till 4 famnar och 

 innehållit en fingnistrig godartad magnetisk jern- 

 malm med ålföljande gångarter af qvarz, epidot, 

 kalkspat och granat. Malmen har på denna bredd 

 fallit mera sanilad i vissa ränder eller band längs 

 efter lagerstrykningen, raellansatt af andra ränder, 

 der den varit mera spridd. Ifrån dagen lill un- 

 gefär sex famnars djup har malmlagrets ställning 

 varit nära slående, då antog det etl starkt fal- 

 lande mot söder af 30" — 40" från lodlinien, livar- 

 efter det åter vid 10 famnars djup svängde om 

 och ändrade sin stujming mot noir ungefär 20", 

 men det började då tillika att aflaga i mäktighet 

 och utkilade slulligen alldeles. Tvenne släppskö- 

 lar af felaktig svartgrön glimmerskiffer (s. k. Sli- 

 berg) *) hafva omgifvit malmlagret å båda sidor, 

 men för öfrigt hafva hängande och liggande väg- 

 garne innehållit en slags syenit, bestående af en 

 grofkristallinisk blandning af hornblende, qvarz 

 och fältspat. Uti denna bergart sitta här och der 

 inväxte större och mindre partier af ett derbt 

 storbladigt mineral, af rosenröd, stundom violett, 

 färg, hvilket enligt undersökning af L. F. Sv^an- 

 BERG (Vet. Akad. Handl. 1840, s. 164) beslår af 



Kiseljord 44.128 22.931 



Lerjord 35ii5 16.401) ^z? 



T . . ^ ^ Id.689 



Jernoxid 0.961 0.288' 



Transp. 80.204 



*) Delta s. k. Sliberg förlorar i glödgning, likasom det 

 från Skeppsviksgrufvan, endast omkring 0.35 procent 

 och synes således vara en temligen ren glimmer- 

 skiffer, då deremot den hos Dammgrufve-Siiberget 

 höga glödgningsförlusten af 6.37 procent, tyckes anty- 

 da att denne art innehåller både chiorit och glimmer. 



