28 



borde den äfven liär vara i öster ocli vesler, men 

 en blick på den lilla bifogade specialchartan Tab. 

 II visar, alt den lika ofia och kanhända oftare 

 går i nordlig eller nord vest lig riktning, en rikt- 

 ning, hvilken man också vid de flesta grufarbeten 

 funnit vaia den herrskande under dagen, Stup- 

 ningen är också olika mot vanliga förhållandet, 

 den är i allmänhet ganska flack, varierande mel- 

 lan 40° — 70° från lodlinien a t olika väderstreck 

 efter strykningen, dock allmännast åt ONO eller 

 NO. Dessa afvikelser från det i trakten eljest 

 vanliga förhållandet kan väl icke annat än till- 

 skrifvas inflytantlet af de åtskilliga större och 

 mindre bildningar af en ung granit, som flerstä- 

 des förekomma på malmfältet kringstiödda , dels 

 isolerade för sig, dels i sällskap med gneissen 

 och kalken. Dessa sednare öfvertäckas då antin- 

 gen af mer och mindre tjocka kåpor eller mant- 

 lar af graniten eller innesluta emellan sig i för- 

 nyad vexlinsf mer och mindre mäktiga långsträckta 

 inlagringar af densamma, som temligen noga, åt- 

 minstone i dagen, följa gneiss- och kalklagrens 

 strykning och stupning. 



Efter denna korta öfversigt af bergarternas 

 förhållande på malmfältet ofvan dag, öfvergå vi 

 till en närmare granskning af desamma och börja 

 sålunda med de större granithöjder, inom h vilka 

 hela den malmförande trakten inneslutes. Utaf 

 dessa bilda Kummel- och Sinjonsbergen en i nord- 

 vest gående omkring 200 fot hög bergsträckning 

 från foten, h vilkens S3'^dvestra sida, isynnerhet 

 uti Simonsberget, presenterar en mot slätten brant 

 nedstupande bergvägg, men de öfrige mera åt- 

 komlige och afsluttande, betäckte med en mängd 

 större block af bergens egen hälleart. Kummel- 

 berget är något högie än Simonsberget och skiljer 



