.>i3 



De för öfrigL på malrnföltet rådande halle- 

 arterna äro, såsom förut är näiiindt, grå gneiss 

 och kornig kalk, h vilka håda ses uppskjuta här 

 och der, dels i något större bergkullar af 20— 30 

 fots höjd och dels i låga klipphällar, som endast 

 obetydligt framskjuta ur jordbrynet. Att här ge- 

 nomgå alla de punkter, der dessa beigarter visa 

 sig, skulle leda till onödig och tröttande vidlyf- 

 tighet; en blick på specialkartan öfver malmfältet, 

 der alla blottade berg och hällar äro markerade, 

 ntvisar detta tillräckligt. Vi skola nu blott fästa 

 vår uppmärksamhet vid deras allmänna litholo- 

 giska karakterer, deras lagerstrykning och stup- 

 ning, deras inbördes gemenskap och den sanno- 

 lika utsträckning, som de hvar för sig äga. 



Hvad först då kalken vidkommer, så består 

 den af trenne bestäradt åtskiljda arter, som utan 

 någon viss ordning omvexla med h varandra och 

 som utgöra, att jag så må säga, konstituerande 

 länkar uti en och samma kalkformation. Den 

 första bland dessa, som också är den mest ut- 

 bredda, är en kalksten med mer och mindre 

 ymnigt inneliggande korn af mörkgrön serpentin 

 och sparsamt in växte fjäll af gulhvit eller svart- 

 grön glimmer och sjögrön chlorit. Dessa inbland- 

 ningar äro vanligen grupperade i foitlöpande nä- 

 stan sammanhängande linier, hvaraf bergartens 

 skilfring betingas. Denna varietet är alltid ofyn- 

 dig och har af grufarbetarne fått trivialnamnet 

 gråkalk. Den andra arten består af en med qvarz 

 mer och mindre genomdränkt kalksten af hvit, 

 gråhvit eller mörkgrå färg-, med sparsamt inne- 

 liggande små korn af ljusgrön coccolith och fjäll 

 af graphit. Genom qvarzens utskiljning och fort- 

 löpande i parallela ränder uti den öfriga äfven 

 qvarzblandade massan, visar äfven denna varietet 



