36 



en viss skiffrighet. Deii är också ofjndig och 

 kallas på sLället för hvit vattkalk . emedan den i 

 tunnare skifvor är halit genomlysande. Den tredje 

 arten, som här kallas hlå vattkalk, består af en 

 med kolsyrad kalk och skapolith i mer och min- 

 dre grad sammanväxt småkristallinisk eller grof- 

 kristallinisk malacholitmassa af ljusgrön färg och 

 med inneliggande små partier af derb ljusröd 

 polyargit. Häitill kan afven läggas en fjerde art, 

 den egentligen enda mabnförande här på fältet, 

 som består af småkornig eller fingrynig, någon- 

 gång giofkristallinisk kalksten med inneliggande 

 större och mindre koin eller smärre partier af 

 grön coccolith och fjäll eller blad af mörkgrön glim- 

 mer, och har denne varietet af alla den minsta 

 mäktigheten och utsträckningen. Vid beskrifnin- 

 oen öfver De Beschiska grufvan återkomma vi 

 till en närmare granskning af alla dessa olika 

 varieteter och de i mineralogiskt hänseende vio;ti- 

 ga fossilier, som de hvar för sig föröfrigt innesluta. 

 \i skola här blott nämna, att alla dessa arter 

 ses i mer och mindre mäktiga lager, så väl i de 

 större höjderna som smärre kullarne, i mångfal- 

 die: vexlins: dels med hvarandra och dels med 

 gneissen, h vilket förhållande ganska tydligt kan 

 iakttagnas såväl i den söder invid Tomta befintliga 

 kalkhöjden, som i den öster om Vinterberget va- 

 rande kalktrakten och slutligen äfven i De Be- 

 schiska grufvans kalkhöjd och de norr om den- 

 samma belägne mindre kullarne. 



Det är isjaineihet i malmfältets sydvestra, 

 vestra och mellersta delar, som denna kalkbildning 

 är till sin största mäktighet utvecklad och der 

 egna, jemförelsevis något större höjder af den- 

 samma föiekomraa, af 30 — 40 fots höjd från foten 

 räknadt. Här träffas hufvudsakligen fyra särskilta 



