39 



liera smärre lager, dels af blå vattkalk, dels af 

 gneiss, af h vilka den förra isynnerhet framträder 

 norr om Österbergsgrufvan och den sednare sö- 

 der och sjdvest om densamma. De malmförande 

 lagren ha i dagen ägt en mäktighet af 1 — 3 al- 

 nar, men icke fortsatt särdeles långt på djupet. 

 4) Koppartorps kalktrakt vester och nordvest om 

 kyrkan, är isynnerhet den, som från äldre till 

 närvarande tid visat någon uthållande malmfyn- 

 dighet, och är hufvucisakligen öppnad genom den 

 stora Tunahergska grufvan, som också lemnat den 

 förnämsta och ansenligaste malmtillgången för det 

 fordna Tuna Bergslag. Dessutom ligga här äfven 

 Sophia Magdalenagrufvan och Kattgrufvan samt nå- 

 gra mindre skärpningar, som i sednare tider vexel- 

 vis varit något bearbetade, men nu alla ligga öde. 

 Åfven här förekomma, i höjden norr om grufstöten, 

 vexlande lager af blå valtkalk, gråkalk och gneiss, 

 som alla visa en särdeles oordentlighet i deras 

 strykande och fallande. Sålunda är strykningen 

 vid afvägningspunkten vester om Klingsporrgruf- 

 vans dagöppning i O — V, 20" N, men längre i 

 norr åter VNV— OSO, 50"— 60" N eller S och 

 vid vestra ändan af Kattgrufvan ONO, 20" — 30" 

 S. Men detta förhållande äger, som vi framdeles 

 skola få se, endast rum idagylan, på något större 

 djup synes deremot skifFringen orubbad fortsätta 

 i NNV, såsom iakttaoelserna i 2:rufstötens väggar 

 hafva gifvit vid handen. Man kan nemligen der 

 ganska tydligt observera en försiggången böjning 

 och vridning af lagren, hvarlill vi också seder- 

 mera skola återkouima. Vid vestra ändan af gruf- 

 stöten uppsticka hällar af både gråkalk och gneiss, 

 hvilka visa slrvkning i NNV— SSO med 50"— 60" 

 fallande åt ONO. 



