44 



mellan Kyrkan och Simonsberget gar i NN V. De 

 mellan Bond berget och Sågqvarnsberget här och 

 der liggande små giieisskulhirne utvisa aUa en la- 

 gerstrjkning i O — V med 40" — 50" fallande mot 

 Norr. De i malmfällels inre iakttagne stryknings- 

 linierna äro redan förut anförde. 



Gneissen består af en finkornigt skifiVig bland- 

 ning af grå fältspat, qvarz och svart glimmer, af 

 hvilka än den ena, än den andra beståndsdelen 

 är till mängden öfvervägande. Härigenom upp- 

 kommer denna mångfald af varieteter, både till 

 textur och färg, som här, likasom eljest alllid, 

 utmärka denna bergart, och som med hvarandra 

 omvexla i olika tunna eller tjocka hvarf eller la- 

 ger. Ett mineral, som constant åtföljer den ene 

 eller andra af de olika gneissvarieteterna är gra- 

 nat, som deri förekommer in växt såsom smärre 

 körtlar eller korn af mörkare eller ljusare brun- 

 röd färg. Men dessutom träffas deri äfven, is3'n- 

 nerhet i den glimmerfattiga, fältspats- eller qvarz- 

 rådande, varieleten små fjäll af graphit , parallell 

 in växte efter skiiiringen. Några få punkter eller 

 gnistor af svafvelkis äro äfven deii somligslädes 

 inslänkte. 



Tuimhergska grufvan, belägen i Koppartorps 

 kalktrakt i södia slutlnins-en af dervarande lilla 



o 



berghöjd och den enda, som för närvariinde är 

 under arbete, har, såsom lörut är aufördt, varit 

 den, hvarifrån det gamla Tuna bergslag hämtat 

 sin förnämsta malmtillgång. Den upptogs efter 

 flera hundra års ödesmål ånyo i medlet af förra 

 århondradet och har sedan fortfarande varit i 

 drift. De forsla arbeten de gamla här verkställde, 

 anlades säkerligen i veslra ändan af grufvan. Den 

 stora ungefär 60 famnar långa och 20 famnar 

 breda dagöppningen eller Stöten vittnar om ett 



