50 



träffatle grnnllafskärningeii , anlagt ett rält uppåt 

 sligande orlatbete, i tanke att nialmförandet skulle 

 at granilen lidit någon löinjltning och kunde vara 

 möjligen kastadt högre upp mot takel. Della hopp 

 slog icke felt, ty, efter 4 — 5 famnars uppdiifning, 

 träffades också tvenne malmförande lager dock af 

 tillsammans blott 3 qvarters mäklighet och af 

 h vilka det öfre lagret var betäckt af det i »ruf- 

 van vanliga takberget och från det untlerliggande 

 skiljdt genom ofjndig gråkalk. Ehuru malmen 

 varit så svag och spridd, att den knappast lönat 

 nppfordringskoslnaden, har dock arbetet der hit- 

 tills blifvit fortsatt genom den s. k. Ehrencronas 

 Brö&tort, eller den anvisning, som malmens läge 

 vid handen gifvit och som på den bifogade kartan 

 Tab. III finnes utmärkt. Man har derigenom in- 

 hemtat, att det malmföiande, likasom de åtföljande 

 ofyndiga berglagrens stupning icke varit såsom förut 

 åt ONO, utan i s lä I let ål SSO, så som Profilen 

 / på Tab. VI utvisar. 



Sammanlä"s;es nu denna omständighet med 

 den iakttagelsen, alt, i hela södra väggen af denna 

 åt öster och nordost indrifne Ehrencronas bröst- 

 ort, malmförandet ständigt medföljt brytningen 

 och ännu visar sig der anslående, med det van- 

 liga gneissberget , eller som det på stället kallas 

 svartberget, i taket öfver sig och gråkalk i sulan, 

 så får man deraf mycken anledning till den för- 

 modan, alt såväl hela bergväxlen, som ock med 

 den malmförandet, blifvit genom någon flammande 

 orsak rubbade och vridne ur deras förul i grufvan 

 vanliga läge, så att alla lagrens stupning, ifrån 

 att förut hafva varit åt ONO, numera kastat sig 

 åt SSO, en riktning, uli hvilken också malmen 

 nu hädanefter med största sannolikhet torde böra 

 sökas. Forskar man efter orsaken till denna nära 



