53 



i slällel tycktes en nihl)ning eller skiirniug i ho- 

 rizoiilel riktning liafva ägt luni, så att hela nitilm- 

 stocken befanns några taninar kastad åt södern. 



Efter denna öfverblick af de i grufvan före- 

 kommande, så fyndiga som ofyndiga bergarter, 

 deras allmänna sammanhang och iä"e till hvar- 

 andra, gå vi att något närmare granska livar och 

 en särskilt och hoppas derimcier få tillfälle att 

 ytterligare påpeka åtskilliga förhållanden af intresse, 

 som kunna sprida ett klarare ljus öfver hela grufve- 

 och bergsbv^ggnaden. 



Grå gneiss. Det har förut blifvit nämndt, att 

 taket i De Beschiska grufvan utgöres af en egen 

 bergart, som på stället af arbetarne kallas svcrrt- 

 berg eller takberg, fortsättande hela grufvansdjup 

 utföre till tredje afskärningen vid 91 fanuiars af- 

 vägning. Denne bergart är en mörk , hård och 

 tjockklufven grå gneiss af merendels finkornigt 

 skiffrig textur. Dess beståndsdelar äro, liksom 

 ofvan dag, fältspat af två slag orthoklas och oligo- 

 klas, qvaiz och svart glimmer. Vanbgen äro 

 de båda sednare till mängden öfvervägande, h var- 

 igenom dess hårdhet och mörka färg föroisakas. 

 Af främmande inblandningar föiekomma deri offa 

 små korn af bruni-öd granat och fjäll af graphif, 

 likasom äfven, åtminstone i iiärmasle grannskapet 

 af malmstocken, dernti sällan saknas små korn 

 och gnistor af kopparkis, svafvelkis, blyglans el- 

 ler zinkblende. På vissa ställen äro de båda först- 

 nämnde raalmarlerna till den mängd i gneissen 

 samlade, alt de lönat brytningskoslnadeu. Della 

 har isvnneihet, allt intill 40 famnars afvägning, 

 varit händelsen i grufvans nona vägg, ulmed 

 hvilken malmförandet hufvudsakligen och till flera 

 famnars biedd mot söder legat inväxt iili gneissen. 

 Dessutom har malmförandet j)å vissa ställen nier 



