54 



och mindre högt uppstigit i takberget, men för 

 öfrigt har detta vanhglvis halt en slät och redig 

 aflossning från det underliggande egentligen niaUn- 

 förande lagret. 



Det har likaledes förut blifvit antydt, att 

 grufvans bägge långväggar, såväl den norra som 

 den södra, fortfarande till 91 famnars djup, ut- 

 gjorts af samma slags bergart, som det öfverlig- 

 gande takberget eller af grå gneissen. Det sam- 

 manhang, som är rådande mellan dessa bägge 

 väggar och takberget, kan också icke på det min- 

 sta misskännas. Under brytningarnes fortgång 

 har man nemligen öfvertygat sig om och kan ännu 

 ganska tydligt se, hurusom detta sednare bildar 

 en mer och mindre tvär hvalfformig nedåt gå- 

 ende böjning åt bägge sidor, så att gneisslagren, 

 som i taket sväfva mot östern, i de båda respek- 

 tive långväggarne visa en mer och mindre stark 

 stupning mot norr eller söder. Att lära känna 

 naturen af dessa båda förtryckningar och i hopp 

 att på andra sidan återfinna den förtryckta mal- 

 men, hafva tvenne orlarbeten blifvit anlagde, det 

 ena i norra väggen under namn af Förmaket, det 

 andra kallad t Stöfvaren uti södra väggen. Ehuru 

 det åsyftade ändamålet af malmens återfinnande 

 dermed icke vanns, har likväl derigenom den 

 upplysning erhållits, att kalken, fastän af ingen 

 eller ringa malmfyndighet, åter möter på längre 

 eller kortare afstånd från den förtryckande väggen 

 eller klyften och att denne, som småningom åter- 

 tager sin förra ställning, i södra väggen är mera 

 åt djupet gående än i den norra. Profilerna d 

 och e på Ta b. V. visa bergarternas läge i dessa 

 båda orter. Ganska träffande säger också Pol- 

 HEiMER, som 1776 författat en väl utarbetad karta 

 öfver grufvan, om dessa båda långväggar "att hän- 



