73 



saltsyra med sådan lätthet, att, till och med ur 

 ett större helt korn, genom några timmars be- 

 handling i värme, de basbildande beståndsdelarne 

 fullkomligt utlösas, så att kiseljorden ensamt åter- 

 står, med bibehållande af det använda kornets 

 form, och det glaskärl, i h vilket detta försök 

 veikställes, är efteråt lika klart och glänsande 

 som förut. Behandlas deremot några hela korn 

 af chondrodit på samiua sätt med saltsyra, så 

 återstår äfven då kiseljorden med bibehållande af 

 kornens form, men bägaren eller röret är öfver 

 hela dess botten efteråt matt och af fluorhalten 

 angripen. 



Ehuru dessa förenade omständigheter med 

 någon sannolikhet tyckas berättiga till den för- 

 modan, att mineralet är olivin, torde likväl ett 

 sådant antagande anses förhastadt, förr än en 

 fullständig analys på rent material har afgjort 

 frågan, så mycket mer som olivin hittills endast 

 är funnen i bergarter af plutoiliskt ursprung •••'), 

 såsom basalt, dolerit m. m. Jag tillåter mig lik- 

 väl under tiden, att, såsom ett ytterligare stöd 

 åt min förmodan, anföra följande fakta. Chon- 

 drodit starkt glödgad vid lufttillträde får efteråt 

 en ljusare färg, än den ursprungligen hade. Det 

 nu ifrågavarande mineralet, på samma sätt be- 

 handladt, blir deremot mörkt rödbrunt och svagt 

 metallglänsande på ytan. Sedermera uppvärmdt 

 en liten stund i utspädd saltsyra blir det nära 

 blodrödt, matt och vaxglänsande. Jag har förut 

 (sid. 14 — 15) haft tillfälle visa, att delta äfven in- 



Att likväl detta mineral äfven förekommer uti en 

 matlix af kolsyrad kalk eller dolomit visar Scacchis 

 upptäckt af en mycket ljusgul kaikhaltig olivin uti 

 Monte Sommas kalkblock. 



