84 



förklaras också till en del grnisLÖtens djup. Vi 

 hafva föruL sett, att under De Beschiska grufvans 

 sula på åtskilliga ställen påträffats smärre, snart 

 ulkilande raalmlager. Likasom dessa hafva de här 

 ifrågavarande lagren icke visat någon längre ut- 

 hållande sjelfsländighet, utan snart mot öster med 

 sin stupning träflat in på och sammanlaliit med 

 De Beschiska grufvans större malraforande lager, 

 hvars mäktighet, just troligen hlifvit betingad 

 genom denna koncentrering af de smärre lagren. 



Källarorten 



är h^-ggd på ett sådant undeiliggande malmlager 

 (se Tab. IV), som på vid pass 20 famnars afväg- 

 ning sammanfallit med och träffat De Beschiska 

 grufvan. Prof. a. Tab. V. visar ortens läge rela- 

 tivt till Ehrencronas ort, och Prof. g. Tab. VL 

 feill Lovisins ort, från h vilken sednare Källarorten 

 just tyckes vara en fortsättning mot vester. Det 

 är också åt detta håll, som brytningarne hafva 

 fortgått, sedan första arbetet år 1807 härpå an- 

 lades i den del af den s. k. Ödegrufvan, på of- 

 varmämnde afvägoing af omkring 20 famnar, som 

 lio;eer mellan Görans schacht och Ehrencronas 

 ort. Arbetet har här hufvudsakligen drifvits för 

 vinnande af koboltglans, h vilken, jemte något 

 kopparkis, förekommit instänkt i samma slags 

 malmförande kalk, som i De Beschiska grufvan. 

 Tak och sula utgöres af ofyndig gråkalk. Norra 

 väggen innehåller alltifrån vestra ändan eller brö- 

 stet till nära Alexanders schacht blå vattkalk, men 

 den södra hela vägen nästan endast malmförande 

 kalk eller derraed i smalare ränder vexlande grå- 

 kalk. Dock visar sig i den lilla ort, som från 

 ungefär 11 famnars afvägning är indrifven i södra 

 väggen endast svartberg eller grå gneiss uti bröst, 



