det alt den södra innehåller livit vattkalk. Emellan 

 dessa båda väoogt- |jar malmförande lajjret haft 

 sitt läge, bestående af en ufta mycket glimmer- 

 blandad kalk, hvaraf ännu här och dei' små par- 

 tier äro qvarsittande i norra väggen, som meren- 

 dels visar en ganska brant stupning mot södern. 

 Malmjörandet har hufvudsakligen utgjorts af kop- 

 parkis, som än varit renare, än blandad med 

 svafvelkis eller magnetkis , men derjemte har här 

 också förekommit mycket zinkblende och blyglans, 

 af hvilken sednare icke spår till har funnits i den 

 närbeläsjne Källarorten. Dessutom har också före- 

 kommit coboltglans , ofta i större kristaller invuxne 

 uti kopparkisen. 



Ehuru nu, som vi se, riktningen af Kling- 

 sporrgrufvans norra vä,*^» i nästan rät linie fort- 

 löper till och sammanfaller med Ödegrufvans norra 

 vägg, så synes dock i den förra ingenstädes spår 

 till den gneiss, som bildar den sednare. Möjligen 

 kan den finnas på andra sidan om blå vattkalken 

 mera i norr, men att döm ma af berglagrens art 

 och ställning ofvan dag uti höjden norr om Stora 

 Grufstöten, är ingen anledning till en sådan för- 

 modan. Tvärtom antyder äfven der mångfalden 

 af lagerstrykningen en försiggången rubbning. 



Gråkalk har ingenstädes i Klingsporrgrufvan 

 blifvit påträffad, likaså ej heller någon granit, 

 hvarken der eller i Källarorten. 



Uti samma kalktrakt, som Tunabergska gruf- 



van och nåoot söder om Stora Grufstölens vestra 



o 



ända ligger Sophia Magdalenagrufvan. Den var en 

 liten från uråldriga tider ödelemnad skärpning, 

 då den af De Beschiska grufvans inmutare ])å 

 1760-talet ånyo upptogs och belades med arbete. 



