201 



nientosus anteiior, som förblifvil hel, och innanför 

 hvilken sä väl fracturen som dislocalionen e£;t rum. 

 De tvenne närmast under denna liggande 

 vertebrerne (12:te bröst- och l:sta ländkotan) fö- 

 rete intet afvikande till läge h varken sinsemellan 

 eller i förhållande till de öfriga kotorna, men 

 deras kroppar, isynnerhet den af l:sta lumbalkotan, 

 erbjuda ett upplysande och intressant exempel af 

 s. k. partiet eller ofullständig fractur , hvars före- 

 kommande på andra ben, än hufvudskålens och 

 ansigtets, samt hos andra subjecter, än helt unga, 

 ofta, också på sednare tider, blifvit satt i fråga 

 af äfven utmärkte chirurger. På framsidan af 

 båda filmer man under den fibrösa beläggningen 

 närmast benet en afsats, gående parallel m-ed. ver- 

 tebralkropparnes fogylor, men något närmare den 

 öfre, än den undre på h vardera kotan. På den 

 första vertebra lumbalis intager den hela omfån- 

 get af kroppen, med undantag af dess bakre del, 

 som bildar främre väggen af spinalkanalen. På 

 den nedersta vertebra thoracica är den mindre 

 tydlig, har en kortare utsträckning och går nå- 

 got mera snedt. Vid första påseendet kände jag 

 mig böjd att anse dessa bildningar såsom sam- 

 manhängande med den callus, som afsatt sig om- 

 kring fracturen på kroppen af ll:te bröstkotan, och 

 beroende derpå, att denna blifvit något luxurie- 

 rande samt såmedelst öfverskridit gransorna för 

 det ställe, der den egentligen behöfdes. Emed- 

 lertid fann jag vid närmare undersökning och ef- 

 ter en sådan section af ryggraden, som den of- 

 vannämnda, att detta icke var förhållandet, utan 

 att h vardera af dessa afsatser var en sjelfsländig och 

 isolerad callusformation för hvar sin motsvarande 

 fractur på tillhörande kota. Denna fractur visar 

 sig, efter vertebrernas genomsågning, hufvudsakligast 



