204 



komst lur han iugen aniiciii förklaring alt gifva, 

 än den lörniodan, att de bildas af varicösa nerv- 

 rör, som hYii'\il "b7'oken cloivii". Uti de ufvannämnda 

 kolflika ansvällningarne visade mikroskopet talrika 

 fragmenter af nervrör, aftagande i mängd i samma 

 mån man aflägsnade sig från det sammanklämda 

 och atrophierade partiet. Dcrjemle i tuassa e\- 

 sudatious-korpuskler eller inflammations-celler, som 

 omgåfvo de sönderfallna nervrören på alla sidor 

 och utbredde sig öfver gränsen for dessa, lägrande 

 sig mellan tubuli nervei, der dessa i öfrigt voro 

 hela och oskadade. Så fortsatte de sig hän vid 

 1^ tum ofvan och nedanom afknytningsställel, 

 småningom aftagande i mängd, och utgjorde tvif- 

 velsulan det element, som »enom sin närvaro 

 betingade den tillökning i massa, den ansvällning, 

 ryggmärgen på dessa båda punkter visade. Utom 

 dessa exsudationskorpuskler funnos af de ofvan- 

 nämnda sLora cellerna endast ett jemförelsevis ringa 

 antal för handen och blott närmast det inklämda 

 stället. För ofritt nåijot mera fett, än normalt. 



Preparatet af ryggmärgen förvaras bland Ca- 

 rolinska Institutets pathologiska samlingar under 

 N:o 1475, och den torkade ryggraden, långsefler 

 delad i Ivenne halfvor, under N:o 1477. 



Det slags Iractur, som i det föregående an- 

 märkts på nedersta bröst- och öfversla länd kotan, 

 har i den vetenskapliga terminologien fått namn 

 af "infractio' — Tysk.: "Einknickung" — Frans.: 

 "Enloncement", "couibure ou tlexion Iraumalique" 

 — Fng.: "partial fracture' — och tdlhor en af 

 de mest omtvistade punkterna i fracturläran. Af 

 de fleste äldre och åtskillige bland sednaie tidens 

 chirurger har dess verklighet blifvil förnekad, mest 

 på theoretiska grunder, och denna underafdelniug 

 af ofullständiga fracturer a priori förkastad. Pa- 

 thologiska anatomien hai i denna, likasom så mänga 



