206 



större eller mindre, måste vara böjd eller bug- 

 tad, utan att derföie sammanhanget blifvit upp- 

 bäfvet. Det är just möjligheten af en dylik {le\ion 

 uli en så fast substans som benens, hvilken al 

 en del författare blifvit förnekad, laider det andra 

 pasta, att den s. k. infractionen ej är annat, än en 

 dylik böjning, ulan någon Uesio contiiiui. Som van- 

 ligt, finnes icke det rätta i någondera af dessa tven- 

 ne ytterligheter. Det finnes någon sanning i båda 

 — "in medio verum". — Nekas kan ingalunda, att 

 sådana enkla krökningar eller böjningar kunna fö- 

 rekomma, men ej såsom sjelfständigt bestående; 

 ty der de blifvit iakttagna hos personer, eller som 

 experiment eftergjorda på djur, liafva de alltid 

 varit åtföljda af tVactur med dislocation på när- 

 mast vid sidan liggande ben. Endast härigenom 

 synes det, äfven hos unga subjecler, blifva möj- 

 ligt, att den böjning ett ben antagit, kan bibehålla 

 sig och qvarstå såsom sådan, och icke omedelbart 

 försvinna derigenom, att benet, till följe af den 

 större eller mindre elasticitetsgiad det eger, åter- 

 tager sin normala riktning. 



Bland de platta benen har man sedan äldre 

 tider känt sädana fracturer på ossa cranii. Af in- 

 fractioner på öfriga hithörande ben känner man 

 intet fall, med undantag af en dylik på venstra 

 scapula, anförd af Malgaigne. Denne författare, 

 som uti sitt ofvannämnda arbete med mycken flit 

 och omsorg samlat allt hvad om hithörande äm- 

 nen fmnes uti den chirurgiska och anatomiska lit- 

 teraturen, säger sig ej känna något enda fall af 

 infraction på de korta benen beskrifvit: han har 

 aldrig sjelf sett något dylikt, men anmärker, det 

 han ingalunda vill förneka dess möjlighet. Då 

 emedlertid den casus, som börjar denna uppsats, 



