207 



just är eLt faktiskt bevis liärlör, så har jag ock 

 ansett den lörtjent af att bevaras. 



Hvad de långa benen beträffar, så förekomma 

 infracliuner oftast å (iesunniia , ocli det såväl på 

 deras ejJt- som c/?a-physer. Isynnerhet finner man 

 dem på de tunnare, cylindriska ben, som genom 

 sitt läge vid sidan af andra, ijuckare och derige- 

 nom ett starkare motstånd sättande, skyddas för 

 den späiHiing eller brytning, som erfordras för 

 åstad kunmiande af ett fullständigt brott. På co- 

 stoi äro infracliuner, isynnerhet hos gamla perso- 

 ner, icke så sällsynta. De intaga oftast den 

 inre sidan; mera sällan finner man den ytlre la- 

 mellen bruten. Den del, på hvilken man hittills 

 oftast iaktlaoit dem, är antihrachium , dei de mer- 

 endels förekomma samtidigt på båda benen, men 

 stundom också pä endast ett af dem. Gulli ver 

 omtalar ett tall, hvaraf preparatet förvaras på 

 Musaeum of ihe roy. College of Surgeons i Edin- 

 burgh, och som jag sjelf sett, der endast ulna var 

 sätet för en ofullständig fractur af det slag, som 

 här är i fråga; och Hart (Med. chirurg. Review 

 1832) anför 2 fall, der radius ensam varit på 

 detta sätt skadad. Näst på antihrachium har 

 man observerat de flesta dylika brott på femur. 

 Redan uti Boneti "Sepulchretum" finnes orataladt 

 ett dylikt fall, der Glaser förrättat obduktionen 

 och funnit en dylik, ofullständig fractui-. Bonn 

 beskref sedan på 1780-lalet ett annat af samma 

 slag, och på sed na re åren hafva Hart och John- 

 son i England iakttagit 4 likartade. Uti Musee 

 Dupuytren i Paris finnes ett rachitiskt skelett, 

 hvars ena lårben likaledes erbjuder ett specimen 

 härpå. A. Cooper, Rob. Adams, Tournel och Eckl 

 hafva funnit dem på collum femoris, hvars sub- 

 stans närmast öfverensstämmer med den uti de 



