214 , 



nande dem hos Erinaceus (I. c. p. 105, 111). 1 

 samma afhandling visar Theile, att s°i väl Cuvier, 

 som JoH. Muller redan för läiii^ie tid tillbaka 

 fästat uppmärksamhet på den olika betydelsen af 

 ryggkotornas och ländkotornas tvärutskott. Den 

 förra i andra upplagan af Legons cVAnatomie Com- 

 parée som utkom 1835; den andra i Vergleichende 

 Anatomie der Myxinoiden, föredragen i Berlinska 

 Vetenskaps-Akademien år 1834- och publicerad 

 1835. CuviERS yttrande i detta ämne har troli- 

 gen undgått uppmärksamheten på den grund att, 

 det förekommer endast vid beskrifningen på 

 menniskans ryggrad, hvaremot intet vidare der- 

 om yttras vid de öfrige vertehraterna. Men 

 som vi veta, har Cuvier vid flera tillfällen, 

 på samma sätt, i menniskans skelett äfven sett 

 grund typerna för djurens. Hans yttrande är föl- 

 jande: "Om man betraktar ryggradens utskott 

 tillsammans, så finner man dera bilda 5 långs- 

 gående serier, nemligen: en midtre, den af lagg- 

 utskolten; två mellanliggande, bildade af de utan- 

 för de öfre ledytorna belägne knölar, som ut- 

 göra ryggtolornas tvärutskott; samt två yttre, 

 utgjorde af halskotornas tvärutskott, af refbe- 

 nen och ländkotornas tvärutskott. I denna yttre 

 serie kunna på sitt sätt refbenen anses rätteli- 

 gen vara tvärutskott, som äro föilänsda, ser- 

 skilda och ledande med en rörlisf articulation. 

 Härvid böi- vidare tilläggas, att den sista rygg- 

 kotan har bak till på sin knöl en liten spets, som 

 återfinnes förminskad på de två eller tre öfre ländko- 

 torne, emellan knölen och tvärutskottet, och som 

 man finner särdeles utvecklad hos åtskilliga däsg- 

 diur. Dessa anmäiknin^ar äro af vis:t för det com- 

 parativa studium af samma partier hos de öfriga 

 djuren". (Lee. d'Anat. Corap. 2:a Edit. p. 174). 



