224 



bland fossila lemningar, dessa delar äro biand de 

 svåraste att noggrant bestämnia. 



Jag skall nu söka visa, huruledes rvggko- 

 tornas sa kallade processus transversi, innehålla, 

 för att begagna Joh. Mullers uLtrjxk, elemen- 

 terna till olika, vigtiga sidoutskott, eller annor- 

 lunda sagd t, huruledes rj^ggkotornas s. k. tvär- 

 utskolt utbilda sig i de trenne andra. Jag får 

 dock redan här anmärka, att denna utvecklings 

 ordning är underkastad vissa undantag hos vissa 

 djurformer, sä att än ett, än flere af dessa 

 utskott kunna saknas, äfvensom att, liksom dessa 

 utskott sraaniiigom uppstå och skilja sig från 

 hvarandra efter kotornas följrl, så kunna de, se- 

 dan de ernått en viss utveckling i vertebrernas 

 series, derefler, än det ena, än det andra delvis 

 af taga och försvinna. 



Menniskan. 



Redan på de öfre ryggkotorna af en full växt 

 menniska förekomma svaga ludimenter till trenne 

 små upphöjningar, en främre, som bildar ledj^tan 

 för refbenet, en uppåt eller bakåt vänd och en 

 nedåt vänd knöl. Dessa rudimentära knöl-afdel- 

 ningar, redan i sig sjelf obeljdliga, äro icke säl- 

 lan på skeletter otydliga genom qvarsiltande 

 sen- och ligament-väf, eller genom ovarsam skrap- 

 ning under skelettet ingen. Den corticala ytan på 

 de knöliga ändarne af ryggkotornas tvärutskott 

 är nemligen ganska tunn och den underliggande 

 svampiga bensubstansen lös, så att prasparationen 

 fordrar antingen mycket fullständig maceration 

 eller särskild uppmärksamhet vid de seniga de- 

 larnes aftagning. — Sjelfva utskotten hafva en 



oregel- 



