299 



ryggkotan är här s3 mycket mera anmärknings- 

 värdt, som led utskotten pA de föregående kotorna 

 Förele ett så olika samt eget förhållande, och för- 

 ändringen inträder utan några öfvergångsformer. 

 Redan på de främsta ryggkotorna hafva de bakre 

 ledutskotlen, ehuru ännu i jemförelse med de 

 följande, tunna, dock tvära och öfver vanligheten 

 tjocka ändar, som äro broskbeklädda både utan- 

 till (fram I ill) och på sjelfva ändarne. De bakom- 

 följande främre ledutskolten på nästa kota äro i 

 förhållande härtill rätvinkligt concava, med en del 

 framåt skjulande under de nyssnämnda och med 

 en annan, häremot nästan vinkelrätt stupande, 

 som motsvarar de föreliggandes tvära ändar, båda 

 broskbeklädda. På 10:e ryggkotan, hvarest denna 

 furmation slutar, äro dessa ledulskolt tjockast, 

 starkast och längst. De bakre ledutskotten på 

 hvarje af dessa kotor utskjuta elt betydligt stycke 

 bakom bågens arcus och blifva längre på hvarje 

 följande kota, ända till och med den 10:e, slu- 

 tande utåt med en upphöjd ändrand, smalare 

 emellan' denna och ursprunget, i form af hals. 

 Detta fölhållande har redan af andra anatomer 

 blifvit antydt (Theile 1. c. p. 112). De främ- 

 re ledutskolten, som mottaga de bakre af fram- 

 omliggande kota, hafva äfven tjocka, uppstående 

 ändränder. Då man sålunda ser ryggraden ofvan- 

 ifrån, så visa sig stora, ovala luckor, genom 

 hvilka man ser in i ryggmärgscanalen ; under 

 de bakre ledutskotten bildas med corpora verte- 

 brarum excisurer for bildningen af foramina in- 

 tervertebralia. Detta förhållande ger hela denna 

 ryggrad ett ganska eget utseende, men är särde- 

 les märkvärdigt derföre, att både de bakre och 

 främre led utskotten på alla ryggkotorna äro ver- 

 keliga utskott, då de annars på de flesta rygg- 



