311 



Unyefärliffen en tvärlinii') Från svansroten 

 synes på ryggsidan af den ytViga svansbeklädna- 

 den elt mörkare slälle, hos en del individer en 

 nästan svart fläck. Undersöker man denna när- 

 mare, så finnas håren i densamma glesare och 

 olika med dem i omkretsen. De äio nemligen 

 gröCre, hafva svaita spelsar och äro föröfrigt hvit- 

 grå, eller hvita. Tab. VIII, fig. 1 a a a. De 

 långa håren på den öfi iga delen af svansen äro 

 på de röda Häfvarna i allmänhet rödaktiga; då 

 dessa benas, träffar man på svansen, liksom på 

 största delen af den öfriga fallen, en tät botten- 

 fäll af grå, fina ullhår; men på det ifrågava- 

 rande stället saknas dessa ullhår, så att man, 

 då de långa håren dei- benas, ser sjelfva hud- 

 bottnen, fig. i. På de långa, grofva håren 

 sitta icke sällan fastade små, rödgula, halfklara 

 klumpar, af ett ämne, som luktade likt violiot, 

 eller än rättare Bvssus lolilhus; en afsättning af 

 djdikt finnes ock understundom samlad på sjelfva 

 hudbottnen. Detta ämne är afsöndringen från de 

 underlissande körtlarna. Undersöker man när- 

 mare den uUfiia hudfiäcken, som företer en oval 

 form , så visar sig en myckenhet små , något upp- 

 höjda punkter emellan de grofva hårens genom- 

 gångsställen; trycker man fläcken, så utkommer 

 ett gult, fettlikt, tjockt ämne, mjukare, men för- 

 Öfrigt likt det, som fanns sittande på håren. 



Då huden aflages, finner man ingen körtel 

 under densan)ma; n)en på den del af inre sidan, 

 som motsvarar nyssnämde, ullösa hudfläck, be- 

 läget midt öfver 5:e svanskotan, visar ytan en 

 oval, låg upphöjning. I omkretsen af denna är 

 corii bindväfsboLlen hvit, nästan kärllös, på den 

 upphöjda delen gult rödaktig. 



